УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 757/5822/21-ц

провадження № 61-12060ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УБКІ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма факторинг», про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «УБКІ» про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивував тим, що на офіційному сайті ТОВ «УБКІ» - https://www.ubki.ua/, оприлюднена інформація щодо наявності у нього фінансових зобов`язань перед ТОВ «Оптіма факторинг», яка розміщена у кредитній історії позивача за договором (006-Р/010831) від 21 липня 2008 року. 02 грудня 2020 року відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» він звернувся до відповідача із заявою, надавши коментар, що з розміщеною на сайті інформацією не згоден, оскільки не має жодних зобов`язань перед будь-якими фінансовими установами та/або суб`єктами господарювання, третьою особою, які б стосувались договору (006-Р/010831) від 21 липня 2008 року. За його заявою за фактом шахрайських дій Дарницьким УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР від 02 грудня 2020 року № 002218 за частиною першою статті 190 КК України та розпочато досудове розслідування. 10 грудня 2020 року відповідач надіслав йому витяг з кредитної історії, з якого вбачається про розміщення наданого коментаря на офіційному сайті відповідача. Разом з тим ТОВ «УБКІ» ухилилося від виконання вимог частини шостої статті 13 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» в частині здійснення перевірки про підтвердження або зміну інформації, що заперечується, 28 грудня 2020 року його представник направив на адресу відповідача адвокатський запит. Також на адресу відповідача направлена заява про незгоду на обробку персональних даних із проханням вилучити з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії на сайті відповідача стосовно позивача, а також прохання надати копію відповіді ТОВ «Оптіма факторинг» стосовно підтвердження або спростування кредитної історії позивача. 20 січня 2021 року на адресу відповідача направлений повторний адвокатський запит.

ОСОБА_1 просив суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію щодо наявності у нього фінансових зобов`язань перед ТОВ «Оптіма факторинг», яка розміщена у кредитній історії ОСОБА_1 , що сформована ТОВ «УБКІ» та розміщена на сайті https://www.ubki.ua/, а також зобов`язати відповідача вилучити недостовірну інформацію.

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 12 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 02 листопада 2022 року відмовив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року залишив без змін.

02 грудня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у вказаній вище справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На переконання заявника суди протиправно поклали на нього обов`язок з доведення недостовірності оспорюваної ним інформації. Заявник вважає, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04 серпня 2020 року у справі № 903/927/19 та від 28 листопада 2018 року у справі № 910/17819/17.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, склалися з приводу розміщення відповідачем у загальнодоступному джерелі інформації, яку позивач вважає недостовірною та просить спростувати. Отже, предметом касаційного перегляду є правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та відповідність таких дій правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Такий правовий висновок щодо застосування норми права у подібних відносинах для визначення та аналізу обставин та критеріїв, за наявності яких оспорювана інформація підлягає спростуванню суб`єктом її опублікування, викладений у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 748/2794/20.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії, зокрема, інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для звернення з позовною вимогою стало опублікування відповідачем ТОВ «УБКІ» інформації щодо наявності кредитних зобов`язань у ОСОБА_1 перед ТОВ «Оптіма факторинг».

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надав копії роздруківки свого коментаря на сайті відповідача, інформації про наявну прострочену заборгованість по кредитному договору № 006-Р/010831, дані про звернення до Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення шахрайських дій шляхом укладення від його імені кредитного договору, а також довідки Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, згідно з якою триває досудове розслідування в рамках ЄРДР від 02 грудня 2020 року № 002218 за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого невстановлена досудовим розслідуванням особа оформила кредитний договір 006-Р/010831 від 21 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 без його відома та згоди; копії звернень та адвокатських запитів на адресу відповідача.

Надавши оцінку вказаним доказам, суди попередніх інстанцій в світлі вищенаведеного правового висновку Верховного Суду зазначили, що надані ОСОБА_1 документи не підтверджують факту відсутності у нього кредитної заборгованості та неукладання кредитного договору 006-Р/010831 від 21 липня 2008 року. Зазначений на сайті відповідача кредитний договір не визнавався судом недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказали, що факт досудового розслідування в рамках кримінальної справи № 002218 за заявою ОСОБА_1 від 02 грудня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого невстановлена досудовим розслідуванням особа оформила кредитний договір 006-Р/010831 від 21 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 без його відома та згоди не має правового значення для суду при розгляді цієї справи, оскільки з контексті вимог статті 82 ЦПК України преюдиційне значення для суду за таких обставин має відповідне судове рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, застосування норм права судами попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи відповідають вищевказаному правовому висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки встановивши відсутність одного з елементів юридичного складу такого правопорушення, а саме недоведеність факту недостовірності оспорюваної інформації, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій норм права у подібних правовідносинах без врахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 903/927/19 та від 28 листопада 2018 року у справі № 910/17819/17 таких висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки загальний підхід до вирішення питання щодо спростування недостовірної інформації та застосування пов`язаних з цим норм права у вказаних справах повністю відповідає такому підходу, зазначеному у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 748/2794/20.

Натомість, фактичні обставини у справах, на постанови в яких посилається заявник, не відповідають фактичним обставинам справи, в рамках якої подано цю касаційну скаргу, оскільки у вказаних справах судами вирішувалися спірні правовідносини з приводу правомірності інформації, яка стосувалася рівня якості діяльності позивача та була поширена в засобах масової інформації. Доводи заявника зводяться до посилань на загальний порядок застосування норми права у подібних правовідносин та водночас до надання власної суб`єктивної оцінки доказам у справі, за допомогою яких доводяться фактичні обставини справи, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі. Натомість, у справі, яка переглядається, судами розглядалися правовідносини стосовно опублікування відповідачем інформації, яка являлася стверджуванням факту наявності між позивачем та відповідачем кредитних відносин.

За правилами частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, недостовірність інформації за наявності кримінального провадження за фактом шахрайства стосовно виникнення кредитних відносин між позивачем та відповідачем могла бути доведена за допомогою відповідного вироку суду, який набрав законної сили, за результатами розгляду вказаного кримінального провадження.

Суд акцентує увагу заявника на тому, що у зв`язку з внесенням з 27 березня 2014 року змін до ЦК України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було виключено, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме доведення недостовірності поширеної відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку, що спростовує доводи касаційної скарги позивача стосовно порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права шляхом покладення обов`язку доведення недостовірності інформації на позивача.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Враховуючи вищенаведене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки аргументами касаційної скарги не доведено застосування судами попередніх інстанцій норм права всупереч правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УБКІ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма факторинг», про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров