печерський районний суд міста києва
05 липня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Ільєва Т.Г.
при секретарі судових засідань Ємець Д.О.
У квітні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача, отримав механічні пошкодження. З врахуванням зазначеного, позивач звернулась до відповідача, з метою отримання страхового відшкодування, однак їй було відмовлено у виплаті. Відтак, позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
З врахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 62 285 грн. 84 коп. та судовий збір.
30.09.2020 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.
29.09.2021 ухвалою суду було відмовлено в задоволені клопотання про витребування доказів.
13.12.2021 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду справ по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Разом з цим, представником позивача було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, в якій зазначив, що підтримують позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав.
Окрім цього, судом було розміщено інформацію про час, місце розгляду справи на сайті Печерського районного суду м. Києва.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.10.2017 у справі 182/6021/17 винним у вчиненні правопорушення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження визнано ОСОБА_2 .
Позивач вказує, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль винної особи була застрахована цивільна відповідальність у ТДВ «СК «Київ-Ре» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ443404.
Таким чином, позивач звернулася до відповідача та надала усі необхідні документи, які передбаченні ст. 35 Закону України №1961-IV, в тому числі Заяву про страхове відшкодування.
У цьому ж листі відповідач звертає увагу на те, що відповідно до ст. 30 Закону України № 1961-IV - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо - транспортної пригоди.
Також, відповідач у листі від 02.02.2018 стверджує, що вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди була розрахована відповідно до Зобов`язуючої пропозиції, яка становила 62 660 грн. 00 коп. Відтак, відповідач розрахував різницю між вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспорної пригоди та після (62 285 грн. 84 коп. - 62 660 грн. 00 коп., що виходить мінус 374 грн. 17 коп.), а тому, як зазначає відповідач, страхове відшкодування не підлягає виплаті.
Представник позивача надсилав адвокатський запит до відповідача з метою отримати копію Звіту на підставі якого було розраховано ринкову вартість транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту, проте станом на дату подачі цієї позовної заяви, відповіді не було надано.
Враховуючи, що копію Звіту про визначення вартості матеріального збитку відповідачем надано на адвокатський запит не було, вартість транспортного засобу після дорожньо-транспотної пригоди відповідач визначив на підставі анонімного аукціону, який являє собою роздруківку без підпису та печатки будь-якої особи, без визначення особи, яка готова заплатити за транспортний засіб вказану суму, а тому у позивача виникають обґрунтовані підстави сумніватися у визначеній відповідачем вартості транспортного засобу. Більше того, за логікою відповідача, транспортний засіб після дорожньо-транспорної пригоди подорожчав, адже відповідно до його розрахунків, транспортний засіб до дорожньо-транспорної пригоди становить 62 285 грн. 84 коп., а після дорожньо-транспорної пригоди 62 660 грн. 00 коп.
Таким чином, позивач вказує, що, так як, відповідно до інформації наданої відповідачем, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача перевищує ринкову вартість транспортного засобу, та, враховуючи, що позивач не погоджувала розмір страхового відшкодування - відповідач був зобов`язаний розрахувати розмір страхового відшкодування як різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди виключно на підставі експертизи, що зроблено не було.
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що сума, яка підлягає виплаті становить 62 285 грн. 84 коп., яку ж відповідно до листа від 02.08.2018 було визначено відповідачем.
Так, варто зазначити, що відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV.
Закон №1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону №1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р., страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Частиною 2. п.36.2. Закону України № 1961-IV, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Тобто, імперативна норма Закону зазначає про те, що страховик може розраховувати страхове відшкодування без проведення експертизи виключно у випадку, коли Страховик та потерпілий досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування. Потерпіла особа не погоджувалась з розміром відшкодування, та звернулася із претензією до відповідача з пропозицією про перерахунок страхового відшкодування. В такому випадку, страховик був зобов`язаний розрахувати розмір збитку на підставі експертизи.
Відповідно до ст. 30.1. Закону України № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст.30.2. Закону України № 1961-ІV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.
Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Відповідні роз`яснення містяться і в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За приписами частини другої ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, суд вважає, оскільки факт заподіяння шкоди встановлений та розрахований відповідачем, особу визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є підстави для задоволення позовних вимог. Так як, позивач понесла збитки та має право на їх отримання, що передбачено законодавством, а відповідачем не надано суду жодних спростувань позиції позивача та інших розрахунків, то на думку суду підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі, який був визначений самою страховою компанією.
Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума в розмірі 62 285 грн. 84 коп.
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Таким чином, позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача сума судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 55, 61, 129 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 16, 1166, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 62 285 (шістдесят дві тисячі двісті вісімдесят п`ять) грн. 84 коп.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_5 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 05.07.2022.

Суддя Т.Г. Ільєва