Провадження № 22-ц/824/5067/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Гайдаєнко В.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 01.04.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2015 року було затверджено мирову угоду, відповідно до якої він зобов`язався сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 7000 грн., щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

26.04.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №56278907.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.05.2020 року було визначено місце проживання дитини, ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 .

Враховуючи, що дитина постійно проживає разом із ним, вважає, що правова підстава для періодичних платежів відпала, їх здійснення не має правового підґрунтя.

На підставі викладеного, просив суд припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2015 у справі №753/17463/15.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року позов задоволено.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі не менше 7000 грн., щомісячно, на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2015 у справі № 753/17463/15, про затвердження мирової угоди, з дати набрання рішенням законної сили та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд, пославшись на рішення у справі №753/572/20 не врахував, що під час визначення місця проживання дитини з батьком суд не застосував положення статті 161 СК України та не врахував, що дитині вже виповнилося 10 років, а відтак місце проживання дитини визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, та принципу Декларації прав дитини стосовно того, що дитина не повинна бути розлучена з матір`ю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням визначено місце проживання дитини з батьком і перебування дитини на його утриманні, що свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з батька, що має тягнути за собою припинення стягнення аліментів з моменту набрання рішенням законної сили.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,01.04.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13.11.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2015 року було затверджено мирову угоду, в тому числі, про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у виді твердої грошової суми, розмір якої, за домовленістю сторін встановлений у розмірі не менше ніж 7 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

26.04.2018 року постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Браташовим А.В. на підставі ухвали суду від 13.11.2015 року було відкрито виконавче провадження № 5678907.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.05.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.11.2021 року, у справі №753/572/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено та визначено проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що, з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, повинна навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.05.2020 року у справі №753/572/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.11.2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено та визначено проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 .

Разом з тим, стороною відповідача до суду апеляційної інстанції надано копію постанови Верховного Суду від 15 червня 2022 року, якою постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача повідомила суд, що під час нового розгляду справи постановою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Крім цього, в судовому засіданні сторонами у справі було визнано ту обставину, що з лютого 2022 року дитина перебуває на утримання матері та проживає разом з нею за кордоном.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що з матеріалів справи вбачається, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні і обставини, на які посилався позивач у позові, відпали, а відтак факт проживання дитини разом з батьком, що є суттєвою зміною обставин, що були підставою для стягнення з нього аліментів, позивачем не доведено, тому, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а також, що при розгляді даної справи місцевим судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: