Справа № 352/467/20
Провадження № 22-ц/4808/431/22
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Возняк В.Д. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 15 грудня 2021 року, ухвалене в складі судді Хоминець М.М. в м. Тисмениця, повний текст складено 24 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житлом шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житлом шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування від 16.09.2005 р., посвідченого державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори їй, ОСОБА_3 на праві власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 . За час одруження 20.09.2007 р. з ОСОБА_4 вони перекрили дах будинку, поміняли вікна, зробили ремонт в будинку. Після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_5 , який хворів та потребував постійного медичного догляду, вони переїхали на проживання до м. Івано-Франківська. З 2013 р. вона винаймає житло квартиру по АДРЕСА_2 . У належному їй будинку проживає відповідачка, яка є її матір`ю, остання не хоче звільнити будинок, тому позивачка із сім`єю після народження другої дитини, коли умови проживання у найманій квартирі перестали бути належними для нормального проживання їх сім`ї з двома дітьми, не може повернутися до свого помешкання. При цьому відповідачка має житло, їй на праві спільної сумісної власності належить квартира по АДРЕСА_3 . Позивачка не може реалізувати належне їй як власнику право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї згідно ст.383 ЦК України. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належному їй будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язати ОСОБА_1 звільнити житлове приміщення.

Рішенням Тисменицького районного суду від 15 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житлом шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити житловий будинок (на даний час с. Стриганці Єзупільської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області).

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що вона постійно з 2002 року проживає та веде господарство у будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Стриганецького Старостинського округу Єзупільської селищної ради №291 від 20.12.2021 року. Крім того, з 2013 року допомагала у проведені ремонту у вказаному будинку. Жодних перешкод у користуванні чи проживанні своїй дочці ОСОБА_3 у спірному домоволодінні не чинить.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року в цій справі відкрито апеляційне провадження та ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 квітня 2022 року справу призначено до розгляду на 24 травня 2022 року.

26 квітня 2022 року ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову в порядку ст. 373 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно дост.373 ЦПК України наведені у заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови від скарги з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч. 1 ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

За приписами ч. 2 ст. 373 ЦПК України, якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам ст. 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач просить прийняти відмову від її позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення по АДРЕСА_1 округу Єзупільської селищної ради та закрити провадження у справі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього позову.

Аналіз заяви ОСОБА_2 про відмову від позову свідчить про те, що така заява відповідає вимогам статті 206 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про наявність правових підстав для прийняття відмови ОСОБА_2 від позову із одночасним визнанням нечинним рішення суду першої інстанції та закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.206, 255, 373 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житлом шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення.

Визнати нечинним рішення Тисменицького районного суду від 15 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житлом шляхом зобов"язання звільнити житлове приміщення.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 24 травня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта