Справа № 488/3191/20
Провадження № 22-ц/812/330/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 липня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Ковальському Є.В.,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чернявською Я.А., дата складання повного тексту невідома, за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 500 грн. безпідставно набутих коштів, 1083 грн. 53 коп. відсотків за користування грошовими коштами, 1524 грн. інфляційних та 840 грн. 80 коп. судового збору.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2021 року зазначене рішення суду було залишено без змін.

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року.

Обґрунтовуючи заяву вказував, що він не вчиняв жодних дій спрямованих на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 , натомість останній сам у різні періоди часу добровільно перераховував йому кошти на наданий ним йому особистий картковий рахунок вигадуючи різні підстави для такого перерахування.

Зазначав, що на теперішній час він не працює, доходів не має, перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітній, оскільки втратив роботу через пандемію. Крім того, на його утриманні знаходиться сім`я, зокрема дружина, їх спільна дитина та дитина дружини від першого шлюбу, батько якої помер, та його матір пенсійного віку, яка потребує сторонньої допомоги.

Вважає, що дані обставини в розумінні ст. 435 ЦПК України істотно утруднюють виконання рішення суду, тому просив суд відстрочити виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року до 01 вересня 2022 року.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів - відмовлено.

Мотивуючи ухвалу суд першої інстанції зазначив, що вказана заява є не обґрунтованою вимогами діючого законодавства та не знайшла свого підтвердження доказами у судовому засіданні.

Не погодившись із такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказував, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано надані ним докази на підтвердження наявності підстав для відстрочки виконання вказаного рішення суду.

Зазначав, що ним було надано достатньо доказів, які у своїй сукупності можуть свідчити про підставність поданої ним заяви, а саме те, що на його утриманні знаходиться родина: дружина, яка не працює, оскільки здійснює догляд за народженою дитиною - їх спільною дочкою, дочка, яка є донькою дружини від першого шлюбу, батько якої помер. Також, на момент звернення до суду із зазначеною заявою, дружина та дитина хворіли на короновірурусну інфекцію та знаходились в лікарні, а він перебував на самоізоляції. Крім того, до суду ним надано докази на підтвердження витрат на поховання матері.

Тому, враховуючи вищевикладене просив про скасування ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року та постановлення нової, якою його заяву задовольнити у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до суду не надходив.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу просив про її задоволення.

Довгань у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в силу п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону відповідає в повній мірі.

Відповідно до ч.1ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно дост.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

Згідно з частинами 1,2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду повинно вирішуватися судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Як вбачається з матеріалів заяви, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року, яке постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2021 року залишено без змін, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 500 грн. безпідставно набутих коштів, 1083 грн. 53 коп. відсотків за користування грошовими коштами, 1524 грн. інфляційних та 840 грн. 80 коп. судового збору.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду відповідач посилався на скрутне матеріальне становище, наявність на його утримання інших членів сім`ї, хворобу дружини на коронавірусну інфекцію та перебування його на обліку у центрі зайнятості.

На підтвердження вимог своєї заяви ОСОБА_1 надав довідку Державного центру зайнятості №208 від 17 вересня 2021 року про перебування його на обліку як безробітного в Миколаївському міському центрі зайнятості з 13 вересня 2021 року (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 24 грудня 2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 грудня 2016 року зареєстрували шлюб, про що того ж дня складено відповідний актовий запис за №570 (а.с.5).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 23 серпня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 17 серпня 2006 року (а.с.7), батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

Згідно довідки управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 17 вересня 2021 року №1786/09.02.01-17, ОСОБА_3 перебуває на обліку у відділ соціальних виплат управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району, як отримувач допомоги при народженні дитини на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року в сумі 860 грн. (а.с.12).

З довідки про стан рахунку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вбачається, що залишок кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 становить 23 616 грн. 22 коп. (а.с.18).

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження об`єктивних підстав для відстрочки виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про відстрочення виконання рішення суду та таких не здобуто судом апеляційної інстанції.

Так, зокрема, матеріалами справи не підтверджено відсутність у ОСОБА_1 коштів у інших банківських установах та майна за рахунок якого можливо виконати рішення суду.

Сам по собі негативний матеріальний стан та наявність на утриманні неповнолітніх дітей, не є обставинами винятковими та такими, що унеможливлюють виконання рішення суду, оскільки заявниками не наведено доводів та не надано конкретних доказів наявності в сім`ї заявника виняткових обставин, які б дозволили суду задовольнити заяву про розстрочку виконання судового рішення.

Більш того, із наданої боржником довідки вбачається, що він став на облік у центр зайнятості тільки 13 вересня 2021 року, а потім звернувся до суду з цією заявою. Проте таке не є свідченнями відсутності отримання ним доходу, адже відповідно пункту 1 розділу VI Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року № 624, наказом керівника районного центру зайнятості приймається рішення про призначення допомоги по безробіттю, розмір і строки виплати, тощо. Мінімальний розмір допомоги по безробіттю становить 1800 грн. (постанова правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України від 20 лютого 2020 року № 197/34480 "Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю").

Перебування дружини боржника на лікуванні у зв`язку із коронавірусною хворобою та самого боржника на самоізоляції не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки як лікування дружини, так і період самоізоляції є короткотривалими.

Витрати боржника на поховання матері також не є обставиною, яка може слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суду.

За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Обґрунтовуючи своє рішення колегія суддів приймає до уваги, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 17.05.2005р. «Чижов проти України» вказано, що на державі лежить зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текс постанови складено 14 липня 2022 року.