Справа №538/747/22
Провадження по справі №2/538/270/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

позивач ОСОБА_1

представник позивача- адвокат Панченко О.І.

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача- адвоката Ярошенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законного представника ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Лохвицька міська рада орган опіки і піклування, про усунення перешкод в користуванні та володінні нерухомим майном, виселення із будинку на праві приватної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року в порядку спадкування за законом за ним визнано право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . З 01 вересня 2021 року в даному будинку проживає без реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , в склад її сім`ї входить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , На час вселення відповідачки в спадкове домоволодіння ОСОБА_1 ,було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 квітня 2018 року на земельні ділянки:-земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,2633 га для ведення особистого селянського господарства. Від 01.09.2021 року відповідач ОСОБА_2 користувалася крім житла й належними позивачеві земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення.

Відповідачка вселяючись в будинок зобов`язалась, після остаточного оформлення документів, придбати домоволодіння уклавши при цьому усний договір про наміри, а до того сплачувати усі необхідні платежі, однак у зв`язку з невиконанням зобов`язань перед позивачем у відповідача виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг. Згідно з довідкою ТОВ «Полтава збут» за обліковими даними ТОВ заборгованість складає 12 959,76 гривень. Згідно з довідкою від 04.07.2022 року №1216 Лохвицького УЕЕГС АТ «Оператора газоподільної системи «Полтавагаз» станом на 04.07.2022 року заборгованість за послуги з розподілу природного газу становить 1738,31 гривня. Згідно з актом звірки стану розрахунків за спожиту електричну енергію Лохвицького відділення «Полтава енергозбут» заборгованість становить 2941,97 гривень. Як зазначив позивач відповідач не сплачує комунальні послуги, та створює йому перешкоди у вільному користуванні домоволодінням, він не може його продати, здати в найм, оформити субсидію.

У звя`зку з чим позивач просить суд усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженням нерухомим майном за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість по сплаті комунальних послуг на суму 14698,07 гривень.

08.08.2022 року позивач до суду надав клопотання про долучення до матеріалів справи нової заборгованості відповідача.

07.09.2022 року представник відповідача адвокат Ярошенко С.М. надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі так заборгованість у ОСОБА_2 дійсно була однак вона сплатила заборгованість. Таким чином відсутні підстави стверджувати про наявність заборгованості за шість місяців. Позивач ОСОБА_1 мав намір продати будинок, вісімдесят відсотків вартості якого отримав про що написав відповідну розписку. Тридцять тисяч гривень внесені як частина вартості нерухомого майна, що підтверджується довідкою «Про результати розгляду звернення зареєстрованого до ІТС ІПНП за №1576». Намір продажу будинку не заперечується позивачем, крім того позивач зазначила, що розірвання договору купівлі-продажу, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не є єфективним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Позивач та представник позивача адвокат Панченко О.І. в судове засідання з`явилися. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини вказані в позові, вказав, що жодних копій розписок про отримання чи повернення коштів від відповідачки в позовній заяві не має, до того ж з довідки про результати розгляду звернення, зареєстрованого до ІТС ІПНП за №1576 від 30.05.2002 року вбачається, що ОСОБА_2 від сплати боргів за спожитий природній газ не відмовляється і в подальшому їх оплатить.

В судовому засіданні представником позивача адвокатом Панченко О.І. було уточнено позовні вимоги щодо сплати комунальних послуг та долучено до матеріалів справи акти звірки заборгованості, яку він просив стягнути з відповідача у сумі 4517,34 гривні.

Відповідач в судове засідання з`явилася, проти задоволення позову заперечувала.

Представник відповідача адвокат Ярошенко С.М. в судове засідання з`явилася, проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини вказані в відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_7 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_2 , запросили в школу працювати, шукали будинок для проживання ОСОБА_2 ОСОБА_8 надала будинок АДРЕСА_2 для проживання. ОСОБА_2 мала намір купити цей будинок. Гроші в сумі 30 тисяч були перераховані на її картку по проханню ОСОБА_2 її братом. З частини цих грошей врна заплатила за борги по комунальним послугам. Про отримані кошти розписки не було. 50 тис. гривень вона особисто брала кредит в банку, щоб потім допомогти купити цей житловий будинок, особистих коштів у ОСОБА_2 на придбання будинку не було.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що її просили найти будинок для сім`ї ОСОБА_2 , згодом будинок знайшли. ОСОБА_8 поселила сім`ю ОСОБА_2 в своєму будинку, але згодом ОСОБА_8 почала скаржитись, що росте заборгованість за комунальні послуги, у квітні телефонували з «Полтавагазбут» також сказали, що за житловим будинком є заборгованість по комунальним послугам. При домовленості про викуп будинку не була присутня. Гроші ОСОБА_1 кинув на стіл ОСОБА_2 , була присутня ОСОБА_7 вказала що 50 тис це її які вона взяла в кредит.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником домогосподарства, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с.63) .

За вказаною адресою проживає відповідачка разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без реєстрації місця проживання (а.с.9).

Позивач у своєму позові посилається на те, що відповідач створює для нього перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном, що і змусило його звернутися до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Так, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Разом з тим, суд також виходить із того, що ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_2 мати неповнолітніх дітей зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїй постанові від 04.07.2018 по справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Відтак, з огляду на вищевикладене, виходячи з як найкращого забезпечення інтересів відповідача ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в той же час керуючись принципом пропорційності, з огляду на те, що ОСОБА_2 наразі має фактичне місце проживання, та створює позивачу перешкоди у вільному користуванні, володінні та розпорядженні власним нерухомим майном, суд вважає, що вимога позивача щодо усунення перешкод в користуванні та володінні нерухомим майном та виселення із будинку за адресою: адресою АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню та це жодним чином не порушить права та інтереси дітей.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, щодо купівлі спірного житлового будинку та передачі частини грошових коштів за нього, оскільки в матеріалах справи не міститься розписка про отримання грошових коштів. Крім того відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ч. 2, ст. 220 ЦК України).

Правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10, 11, 12, 13, 76-80, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 законного представника ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Лохвицька міська рада орган опіки і піклування, про усунення перешкод в користуванні та володінні нерухомим майном, виселення із будинку на праві приватної власності задовольнити.

Усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженням нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2 , неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги у сумі 4517 (чотири тисячі п`ятсот сімнадцять ) гривень 34 (тридцять чотири) копійки.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 13.12.2022 року.

Суддя: Т.О. Зуб