Справа №752/7690/22
Провадження №2/752/6491/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Гук Альона Юріївна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором інвестування будівництва приміщення (квартири загальною площею 85,64 кв.м з будівельним АДРЕСА_1 ) шляхом вкладення цільових облігацій від 20.11.2007 №8ін-Г-2-66(17/1) утворилась заборгованість у сумі 214620,15 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 14.06.2,40 грн., яку просить стягнути з нього на свою користь, а також відшкодувати їй завдану моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, встановлено, що вона підлягає передачі на розгляд до іншого суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 (провадження №12-175гс19) у питанні щодо застосування статті 30 ГПК України, яка за своїм змістом є аналогічною статті 30 ЦПК України, у спірних правовідносинах, пов`язаних з визнанням недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, дійшла, зокрема, таких висновків: нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав; виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; оскільки спір у цій справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, то спір щодо майнових прав на вказане майно відповідно до вимог частини третьої статті 30 ГПК України мав би розглядатись судом за місцезнаходженням майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 (провадження №12-73гс20), аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються правила виключної підступності.

Схожа правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07. 2020 у справі №910/10647/18.

З матеріалів справи судом встановлено, що об`єкт нерухомого майна (квартира загальною площею 85,64 кв.м з будівельним АДРЕСА_1 ), право на отримання у власність якого, на думку позивача, було порушено відповідачем та у зв`язку із цим порушенням нею пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за договором інвестування будівництва приміщення (квартири) від 20.11.2007 №8ін-Г-2-66(17/1) та відшкодування моральної шкоди, - знаходиться на території м. Ялта Автономної Республіки Крим.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном, в даному випадку прав та обов`язків, передбачених договором інвестування будівництва приміщення (квартири) від 20.11.2007 №8ін-Г-2-66(17/1).

Аналізуючи наведені норми права, прихожу до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди, подана до Голосіївського району суду міста Києва з порушенням територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Як вбачається із розпорядження Голови Верховного суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» від 05.07.2022 №36/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ (окрім кримінальних проваджень) Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим та визначено її за Приморським районним судом м. Одеси.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди мала бути подана до Приморського районного суду м. Одеси, якому визначена територіальна підсудність справ Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим за місцезнаходженням спірного нерухомого майна у м. Ялта.

За таких обставин зазначена цивільна справа не підсудна Голосіївському районному суду міста Києва.

Таким чином, цивільна справа №752/7690/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди має бути передана за підсудністю на розгляд Приморському районному суду м. Одеси.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 184, 258, 260-261, 353-355 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Передати на розгляд Приморському районному суду м. Одеси цивільну справу №752/7690/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди.

Передачу цивільної справи здійснити в порядку, встановленому частиною 3 статті 31 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Суддя Ж. І. Кордюкова