ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1944/22 Справа № 192/539/21 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
24 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою
Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк,
на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором зі спадкоємців, -
У квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 на предмет стягнення боргу кредитором зі спадкоємця, з підстав того, що 30 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала кредит та своїм підписом підтвердила про інформування її про умови кредитування, що були надані в письмовій формі. Цей договір є змішаним та містить в собі як умови договору банківського рахунку, так і умови кредитного договору, внаслідок чого на ім`я ОСОБА_2 банком відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом та надано в користування кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 6000 грн., однак ОСОБА_2 свої зобов`язання з повернення кредитних коштів з нарахованими платежами не виконувала належним чином.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк відмовлено в повному обсязі /а.с.100,101/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ Приватбанк подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач є спадкоємицею померлого боржника ОСОБА_2 , яка під час підписання заяви позичальника у 2007 році мала прізвище ОСОБА_3 , а після зміни прівзвища у 2016 році змінила на ОСОБА_4 , що підтверджено копіями її паспортів громадянки України з реєстрацією, які збігається з реєстрацією боржника та є також підтвердженням про проживання разом зі спадкодавцем, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №336/3968/16-ц. Крім того, у встановлений строк відповідач не подала заяву про відмову від прийняття спадщини, внаслідок чого вважається такими, що прийняли спадщину. Разом з цим судом першої інстанції не досліджено наявність обставин, якими позивач обґрунтував свої вимоги, зокрема, правовий статус житла, у якому відповідач проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позиція чого закріплена у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №310/145/17, щоб підтверджувало розмір спадкового майна, не з`ясував наявність речових прав на рухоме та нерухоме майно, що увійшло в спадкову масу /а.с.104-110/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 30 липня 2007 року підписала заяву, в якій просила надати кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у 1000 грн. Базова відсоткова ставка 36 відсотків річних. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки (а.с. 27).

Матеріали справи містять витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг з відомостями про внесення змін, які не підписані ОСОБА_2 (а.с.28-38).

В довідці, складеної представником банку та не підписаної представником зазначено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано сім кредитних карток.(а.с.39).

Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої ОСОБА_6 (договір б/н), з якої вбачаються операції старту карткового рахунку, зміни кредитного ліміту. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі 1000 грн., збільшувався до 8000 грн., 14.04.2017 був зменшений до 500 грн., а 02.08.2018 кредитний ліміт анульований. (а.с. 26).

Згідно з наданим банком розрахунком, викладеним в трьох документах за період з 17.08.2007 по 31.05.2015, за період з 01.06.2015 по 31.05.2019 та за період з 01.06.2019 по 03.02.2021 заборгованість ОСОБА_2 за кредитом становить 12924 грн. 96 коп., з яких: 12 824 грн. 96 коп. - тіло кредиту, 100 грн. - пеня (а.с. 7-14).

Згідно виписки за договором ОСОБА_2 № б/н, складеної станом на 05.02.2021 за рахунками ОСОБА_2 здійснювався рух коштів в період з 17.08.2007 по 04.04.2020 (а.с. 15-25).

З фотокопії паспорту ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 від 19.10.2016 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22.02.2008 (а.с. 40-41).

З фотокопії паспорту відповідача ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 27.02.2001 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 16.01.1981 (а.с. 42).

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 від 05.02.2019 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпро (а.с. 43).

Позивачем 07.04.2020 до Солонянської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора на суму 12924,96 грн. (а.с. 44-45).

Згідно відповіді Солонянської державної нотаріальної контори від 23.04.2020 №456/02-174 лист-претензія позивача прийнята до уваги, зареєстрована у встановленому порідку. Інформація про коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 та складу спадкового майна відсутня, так як ніхто із спадкоємців на 23.04.2020 до державної нотаріальної контори не звертався (а.с.46).

Позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено претензію з вимогою про сплату заборгованості померлої ОСОБА_2 , яка станом на дату смерті складала 12926,96 грн. (а.с.47-49).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.08.2021, надісланої на виконання ухвали суду від 02.08.2021 в АДРЕСА_1 зареєстрованими станом на 03.02.2019 значаться: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 (а.с.77).

Зі спадкової справи №100/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 судом встановлено, що спадкова справа складається лише з претензій кредиторів.

Колегія суддів відзначає, що доводи апелянта щодо невстановлення судом першої інстанції факту чи є особа з прізвищем ОСОБА_10 , та особа з прізвищем ОСОБА_4 , однією і тією ж особою, є безпідставними, оскільки ці обставини відповідачем не оскаржуються та не є предметом спору.

Однак, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідача ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було, як і не надано таких доказів до апеляційної інстанції, оскільки сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що остання є спадкоємцем, проживала разом зі спадкодавцем та прийняла після померлої спадщину, враховуючи, що за зазначеною адресою зареєстровані ще декілька осіб, до яких позивач позовних вимог не має. Відомостей щодо місця реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_1 до суду взагалі надано не було. Позивач також не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняла у спадок, в силу ст. 1268 ЦК України, відповідач та яка його вартість, а також не знайшли свого підтвердження обставини щодо того, що відповідачеві було достовірно відомо про наявність боргу спадкодавця.

Згідно ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини) він не заявив про відмову від неї.

Як вже було встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла боржник ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що судом здійснювались процесуальні дії щодо з`ясування кола спадкоємців та успадкованого ними майна, що підтверджується відповіддю Солонянської державної нотаріальної контори від 23.04.2020 №456/02-174 на запит суду, де повідомлено про направлення листа-претензії позивача на адресу нотаріальної контори. Також зазначено, що інформація про коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 та складу спадкового майна відсутня, так як ніхто із спадкоємців на 23.04.2020 до державної нотаріальної контори не звертався /а.с.46/. Спадкова справа №100/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складається лише з претензій кредиторів.

Інших доказів наявності спадкової справи, прийняття спадщини будь-якими спадкоємцями після ОСОБА_2 позивач відповідно до ст.76-81 ЦПК України суду не надавав, клопотань про витребування доказів щодо з`ясування наявності на праві власності майна померлої, відповідно до ст. 116-117 ЦПК України, також не заявляв. При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Спадкування відповідно до ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом і у разі відсутності заповіту спадкування здійснюється за законом згідно зі ст. 1258 ЦК України почергово та кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що спадкоємцем після боржника ОСОБА_2 є відповідач, як особа, що зареєстрована за однією з боржником адресою, не свідчать про те, що вона безумовно є спадкоємцем останньої, оскільки доказів того, що відповідач ОСОБА_1 належать до кола спадкоємців за законом і спадкоємців тієї черги, яка закликана до спадкування (з першої по п`яту чергу), позивачем суду не надано, враховуючи ще те, що за спільною з відповідачем адресою зареєстрованого місця проживання зареєстровано ще три особи, які також можуть бути спадкоємцями після ОСОБА_2 у відповідності до встановленої ст. 1258 ЦК України черги спадкування, однак позивач до цих осіб позовні вимоги не пред`являв та не вважав їх спадкоємцями на власний розсуд, а тому сама по собі реєстрація відповідача ОСОБА_1 за місцем мешкання спадкодавця не є підставою для задоволення вимог позивача, як кредитора померлого боржника, до такої особи, оскільки статус відповідача як єдиної спадкоємиці боржника-спадкодавця належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджений.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Оскільки позивачем у справі належними, допустимими, достатніми доказами не підтверджена належність відповідача до кола спадкоємців боржника, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити обставини того, чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємця боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги, та установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.

Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк зводяться до переоцінки доказів, які досліджені судом першої інстанції, та до незгоди з рішенням суду.

Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини даної справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, оскільки висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О.Макаров