Справа № 465/8101/21
Провадження № 2/466/1256/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Донченко Ю.В.

при секретарі Назаркевич Ю.В., Окілка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

за участі відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

у с т а н о в и в:

08 лютого 2021 року до Шевченківського районного суду м. Львова за територіальною підсудністю з Франківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, у якому просять стягнути з відповідача на їх користь 196 531,79 грн. завданої шкоди в порядку регресу та судовий збір в сумі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 22.01.2017 року о 18 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Лінкольна, поблизу будинку №29 трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-IV, вказаний нормативно- правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п.21.1 ст. 21 Закону №1961- IV з урахуванням положень п.21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. На виконання вимог ЗУ № №1961-IV цивільно- правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання дорожньо- транспортної пригоди не була застрахована. Потерпіла особа повідомила МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач в свою чергу визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату в користь ОСОБА_3 в сумі 196 531,79 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 . Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 1014726 від 14.12.2018 року.

Просить стягнути з відповідача 196 531,79 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 2 270,00 грн. судового збору.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.02.2022 року справу номер 465/8101/21 передано до розгляду судді Донченко Ю.В.

Ухвалою судді від 14.02.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень.

12.04.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вина відповідача у скоєнні ДТП не доведена позивачем. Також скеровано заяву про застосування строків позовної давності. Зі змісту заяви про застосування строків позовної давності вбачається, що відповідач вважає, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач пропустив строки позовної давності.

22.06.2022 року представником позивача - адвокатом Проц А.В. на адресу суду скеровано відповідь на відзив.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог та надали пояснення по суті позову, відзиву та заяви.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Як вбачається з вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22.01.2017 року о 18 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Лінкольна, поблизу будинку №29 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожного руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримала тілесні ушкодження.

Відповідач на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Таким чином, потерпіла в ДТП звернулася до МТСБУ з повідомленням про ДТП, оскільки відповідальність водія «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована (а.с.76).

Відповідно до розрахунку розміру відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виплата страхового відшкодування становить 196 531,79 грн. (а.с.79, 81).

Наказом від 13.12.2018 року № 11478 визначено суму до сплати за шкоду заподіяну в результаті ДТП в розмірі 196 531,79 грн. (а.с.80).

Відповідно до платіжного доручення № 1014726 від 14 грудня 2018 року, МТСБУ перерахувало ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 196 531,79 грн. в рахунок страхового відшкодування ( а.с.84).

Із матеріалів справи, а саме платіжного доручення №1014726 від 14 грудня 2018 року вбачається, що МТСБУ виплатило потерпілій 196 531,79 грн за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоді завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому, відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 21.04.2021 року у справі № 450/4163/18, провадження № 61-69св21.

У відповідності до п.п. 38.2.1. ст.38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

П. 2.1 ст. 2 Закону України № 1961-IV передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Таким чином, норми Закону України № 1961-IV є спеціальними нормами, що регулюють спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, а отже пріоритетним є застосування саме норм Закону України № 1961-IV.

Відповідно п. 6 Постанови від 01.03.2013 № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: «...Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».

Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого .

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що оскільки автомобіль «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 є об`єктом підвищеної небезпеки, факту будь-якої непереборної сили або умислу потерпілої виявлено не було, МТСБУ відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило потерпілій ОСОБА_3 196 531,79 гривень понесених витрат у виді регламентної виплати, а саме витрат на придбання товарів медичного призначення, в результаті чого має право на її регресне відшкодування.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1, 6 статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Судовим розглядом встановлено, що 22.01.2017 року о 18 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Лінкольна, поблизу будинку №29 трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В свою чергу, на момент ДТП транспортний засіб «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 не був забезпечений договором ОСЦПВВНТЗ. Тому потерпіла ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 24.26. 35, 36 п. 41.1 ст. 41 Закону України №1961-IV звернулася з повідомленням про ДТП та з заявою на виплату страхового відшкодування до МТСБУ. За результати розгляду заяви про відшкодування страхового виплату та повідомлення ОСОБА_3 було прийнято рішення про виплату станній суми страхового відшкодування в розмірі 196 531,79 грн., яку було виплачено потерпілій 14 грудня 2018 року.

Таким чином суд приймає до уваги доводи представника позивача, що МТСБУ виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди. А відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини)». Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-3 7654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що вимога позивача є регресною вимогою, а тому строк давності рахується з дати виплати відшкодування, платіжного доручення №1014726 від 14 грудня 2018 року, а тому строк позовної давності мав би закінчитися 14 грудня 2021 року.

Разом з тим, позивач звернувся 05 жовтня 2021 року з позовом до Франківського районного суду міста Львова, який ухвалою від 06 грудня 2021 року передав за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова, а отже позивач не пропустив строк позовної давності. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного та приписів ч. 6 ст. 261 ЦК України, суд зазначає, що строк позовної давності у правовідносинах які виникають з регресних виплат, обчислюється з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 1014726 від 14 грудня 2018 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та стягнути на користь позивача з відповідача 196 531,79 грн. шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2270,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги Моторного (транспортного) стахового бюро України, , місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) стахового бюро України - 196 531,79 ( сто дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять одну) гривню 79 копійок відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) стахового бюро України 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, , місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8.

Відповідач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 27.06.2022 року.

Суддя Ю. В. Донченко