Єдиний унікальний номер: 448/1702/21
Провадження № 2/448/159/22
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11.07.2022 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідача ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

вимоги позивача: про зменшення розміру аліментів

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 28.12.2021 ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогою про зменшення розміру аліментів.

2. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 11.09.1997 перебуває із відповідачкою у шлюбі, який зареєстровано у Судововишнянській міській раді, про що зроблено актовий запис №32.

3. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Вказує, що заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23.11.2020 у справі №448/1098/20 з нього стягують в користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що під час розгляду справи та винесення заочного рішення суду не був присутній, оскільки, перебував закордоном на тимчасових заробітках.

5. Зазначає, що на даний час не працює, заробляє на життя тимчасовими підробітками та не має доходів, а також не отримує допомоги по безробіттю чи інших видів соціальної допомоги, не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА. Крім цього, здійснює утримання свого батька, який періодично хворіє та проживає разом з ним, батько є особою похилого віку, пенсіонером за віком та потребує постійного догляду та матеріальної підтримки у зв`язку із старістю та хворобою.

6. Стверджує, що вищевказані обставини суттєво змінили його матеріальний стан у бік погіршення. Покликається на те, що відповідачка є працездатною особою, працевлаштована та отримує дохід. Зазначає, що ніколи не ухилявся від сплати аліментів, заборгованості по їх сплаті немає, а також добровільно надавав та надає кошти по мірі своїх можливостей, забезпечує усім необхідним свого сина та повнолітню доньку. Зокрема, в травні 2021 року переказав грошові кошти у розмірі 500 Євро своїй дочці ОСОБА_5 .

7. Також зазначає, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 2000, 00 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

8. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає, що такі є безпідставними і не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву покликається на те, що позивач має закордонний паспорт, виїздить за межі України та тривалий час працює в Республіці Польща (займається будівництвом мостів), отримує заробітну плату. Зазначає, що він є працездатного віку і має задовільний стан здоров`я, працює, отримує дохід, інших дітей на його утриманні немає, а тому має можливість сплачувати аліменти на дитину щомісячно у повному обсязі та зобов`язаний утримувати своїх дітей.

9. Зазначає, що у користуванні позивача є рухоме майно у вигляді транспортного засобу, що не свідчить про погіршення його майнового становища.

10. Вказує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (24.12.2021) є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення Мостиським районним судом Львівської області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина, позивачем не додано і жодного іншого доказу на підтвердження його дійсного матеріального становища.

11. Також зазначає, що посилання позивача на те, що він не отримує допомоги по безробіттю чи інші види соціальної допомоги та не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА не заслуговують уваги, оскільки, він є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, тривалий час працює закордоном та отримує дохід, а тому не може отримувати вищезазначену допомогу чи перебувати на вищевказаному обліку.

12. Звертає увагу, що позивач посилається на те, що на його утриманні перебуває його батько ОСОБА_7 , який є особою похилого віку та пенсіонером, потребує матеріальної підтримки, проте, до позову не додано жодних доказів, які б свідчили про його матеріальні витрати на батька, сплату комунальних послуг та отримання соціальної допомоги, а посилання на те, що батько проживає разом з ним та перебуває під його постійним доглядом, не відповідає дійсності, оскільки, його батько проживає в с. Крисовичі, Яворівського району Львівської області, а позивач проживає в АДРЕСА_3 , проте, вже тривалий час перебуває закордоном.

13. Також зазначає, що їхній син періодично хворіє, а тому потребує додаткових коштів на лікування, її доходів не вистачає для належного утримання спільних дітей. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та стягнути з позивача в її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

ІІ. Позиція учасників процесу.

14. Представник позивача адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Вказав, що позивач ніколи не ухилявся від сплати аліментів, заборгованості по їх сплаті немає, крім того, добровільно надає кошти на утримання сина та повнолітньої дочки, зокрема, рік тому добровільно подарував дочці 15 тис. доларів в день її одруження. Доповнив, що змінилося сімейне становище позивача, яке зумовлено тим, що позивач здійснює утримання свого непрацездатного батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навіть якщо позивач проживає від нього окремо. Просив задовольнити позовні вимоги повністю, зазначив, що вимога представника відповідача про стягнення на користь відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. є надмірною, необгрунтованою, не відповідає складністю справи та обсягу виконаної представником відповідача роботи.

15. Представник відповідача адвокат Голубінка Л.В. в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю, просила у задоволенні такого відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві. Доповнила, що посилання позивача на зміну його сімейного стану зумовленого тим, що позивач утримує свого батька пенсійного віку, не є такою підставою в розумінні сімейного законодавства, оскільки, зміну сімейного стану особи зумовлює укладення шлюбу та народження дитини. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути в користь відповідачки витрати на правову в розмірі 3000,00 грн., який підтверджується актом здавання-приймання виконаної роботи (наданих послуг) від 18.03.2022 та квитанцією про оплату таких відповідачкою.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

16. Ухвалою суду від 10.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

17. Ухвалою суду від 06.04.2022 задоволено заяву відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву та прийнято відзив на позовну заяву.

18. Ухвалою суду від 08.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

19. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом.

20. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від серії НОМЕР_1 від 11.09.1997 (а.с.11).

21. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.01.2011 (а.с.13,14).

22. Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 23.11.2020 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Вирішено стягувати з позивача в користь відповідачки аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

23. ОСОБА_1 на обліку в управлінні соціального захисту населення Яворівської РДА не перебуває, що підтверджується довідкою №2143 від 29.09.2021 (а.с.15).

24. Встановлено, що батьком позивача є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 («Приймак» згідно свідоцтва про зміну прізвища від 25.11.1981), який є пенсіонером за віком згідно посвідчення від 08.02.2006, періодично хворіє, що підтверджується витягами з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 від 23.11.2018 та консультативним висновком офтальмолога від 23.10.2020 (а.с.19, 20, 21).

25. Із договору про отримання товарів в системі ПлатиПізніше (а.с.24) та товарного чеку (а.с.26) вбачається, що позивач придбав мобільний телефон та шкільне приладдя.

26. Банківською роздруківкою №71461072 підтверджується, що позивач 27.05.2021 перерахував дочці ОСОБА_5 500 євро (а.с.22).

27. Із долучених до матеріалів справи виписок з медичної картки (а.с.50,51,52) вбачається, що ОСОБА_6 періодично хворіє.

28. Згідно довідки №01/2022 від 17.02.2022 ОСОБА_6 навчається у Судововишнянській дитячій школі мистецтв по класу акордеон з 03.09.2018 по даний час (а.с.53).

29. Із листа головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, наданого на адвокатський запит від 18.03.2022 представника відповідача щодо надання інформації про перетинання державного кордону ОСОБА_1 , встановлено, що запитувана інформація без згоди особи, про яку запитується, може бути надана на виконання судового рішення. Із вказаним клопотанням учасники справи до суду не зверталися.

V. Застосоване Судом законодавство.

30. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

31. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

32. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

33. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

34. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

35. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 у справі «Проніна проти України»).

36. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

37. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

38. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

39. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Міжнародне законодавство регламентує, що:

40. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

41. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

42. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

43. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

44. Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989, та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

45. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993).

46. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 по справі №521/6687/17.

Сімейним кодексом України встановлено, що:

47. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

48. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

49. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

50. Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

51. Ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

52. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

53. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Національне законодавство регламентує, що:

54. Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

55. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

56. Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

VІ. Висновки Суду.

57. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неможливістю сплачувати позивачем аліменти у раніше визначеному рішенням суду розмірі, та неможливістю вирішити даний спір в позасудовому порядку. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, який визначений судовим рішенням, з 3000 гривень до 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

58. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану.

59. З наведеного вбачається, що законодавець передбачив та встановив можливість для особи, яка сплачує аліменти - що платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

60. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів зменшення розміру таких, позивач, як платник аліментів в позовній заяві, як на підставу такого зменшення відповідно до ст.192 СК України, покликався на погіршення свого майнового становища.

61. Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з відповідачкою, остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням та організацією належного рівня побутових умов, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль.

62. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

63. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на зміну свого матеріального стану, покликаючись зокрема на те, що він ніде не працює, заробляє на життя тимчасовими підробітками та не має доходів. Проте, Судом встановлено, що в рішенні Мостиського районного суду Львівської області від 23.11.2020, яким визначено стягнення з позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000, 00 грн. встановлено та враховано той факт, що ОСОБА_1 на день його прийняття не був офіційно працевлаштований, однак має мінливий дохід.

64. Суд звертає увагу, що, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан на момент звернення до суду із даним позовом (28.12.2021) є відмінним від його матеріального стану, який існував на час ухвалення Мостиським районним судом Львівської області рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 .

65. Щодо зміни сімейного стану позивача, то в Постанові ВС №303/369/20 від 29.01.2021 встановлено, що під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

66. Посилання позивача на зміну його сімейного стану, який зумовлений тим, що позивач здійснює утримання свого непрацездатного батька ОСОБА_7 суд не приймає до уваги, оскільки, позивачем не представлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його батько з`явився в сім`ї позивача після прийняття рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, судом встановлено, що позивач проживає окремо від свого батька. Крім того, позивачем не представлено доказів здійснення ним виплат на утримання батька.

67. Враховуючи те, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним.

68. Враховуючи вищезазначене, суд доходить переконання, що позов про зменшення розміру аліментів не підлягає до задоволення за безпідставністю вимог, відтак суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

69. На переконання суду, раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів у розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є таким, що відповідає якнайкращим інтересам дитини, та забезпечує її належний фізичний, розумовий та моральний розвиток.

70. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

VIІ. Судові витрати.

71. Суд розподіляє судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

72. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

73. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

74. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

75. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

76. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

77. Відповідно до частин четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

78. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

79. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають ро9зподілу між сторонами.

80. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

81. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

82. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

83. Відповідачка у поданому відзиві на позовну заяву просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. На підтвердження понесення таких витрат долучила: ордер адвоката, договір про надання правничої допомоги, акт здавання-приймання виконаної роботи (наданих послуг) від 18.03.2022 на загальну суму 3000 грн., в якому зазначено: найменування послуги, кількість витраченого часу адвоката на виконання певної роботи та її вартість, а також квитанцію про оплату нею правничих послуг на суму 3000,00 грн.

84. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та вартості послуг адвоката, а також з урахуванням поданого відповідачкою розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що такі є співмірними та підлягають відшкодуванню на її користь.

85. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

86. Враховуючи наведене та, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

4. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 20.07.2022.

Суддя Світлана ГІРЯК

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя Світлана ГІРЯК