Справа № 274/2918/18 Провадження № 2/0274/31/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
26.05.22 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1
проподіл майна подружжя,
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07.03.2003 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2018 р. у цивільній справі № 274/5360/17, яке набрало законної сили, що підтверджується свідоцтвом від 07.03.2003 р. про одруження та копією рішення (а. с. 8, 26).
Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Так, згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Разом з тим, цей автомобіль було продано ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 05.10.2016 р. (а. с. 25).
Доказів визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.10.2016 р. недійсним матеріали справи не містять, а відтак Суд виходить з того, що цей договір є правомірним (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним стаття 204 Цивільного кодексу України).
Частинами ж першою та четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зазначених вимог необхідно відмовити.
Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000,00 грн. у якості вартості автомобіля, Суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно зі статтею 70 Сімейного кодексу України визначено у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Як випливає зі змісту вказаних норм Сімейного кодексу України, частка у спільній сумісній власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу, визначається при поділі майна.
З урахуванням наведеного Суд вважає, що у задоволенні позову у частині вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000,00 грн. у якості вартості автомобіля необхідно відмовити.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут