Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Логойди І.В., за участі секретаря судового засідання Завадяк Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/13580/221 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 травня 2020 року, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в загальному розмірі 100000,00 гривень. На підтвердження укладеного договору, відповідачем було представлено розписку від 01.05.2020 про отримання ним коштів в позику та зобов`язання їх повернути в конкретний строк. Однак, на неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути борг, останній його не повернув. Вказані обставини і обумовили звернення позивача до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення суми позики, процентів за користування позиковими коштами, інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.10.2022 вказана позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи відкладався 25.11.2022.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та визнання позову.

Оскільки учасники процесу у судове засідання 22.12.2022 не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що наявність між позивачем та відповідачем позикових відносин підтверджується оригіналом розписки ОСОБА_2 . Зокрема, із дослідженої судом розписки вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ужгородським УМВС 28.08.2007 року, ІПН НОМЕР_2 отримав у ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 грошову суму в розмірі 100000 (сто тисяч) грн., які зобов`язався повернути рівними частинами щомісяця до 30-го числа, але не пізніше, ніж 31.08.2020. Дата розписки 01.05.2020.

У підтвердження особи позивача подано копію паспорта на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , виданий 03.12.2003 Ужгородським МУ УМВС України в Закарпатській області, копію картки фізичної особи - платника податків за № НОМЕР_4 . До матеріалів справи додано також копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого 28.08.2007 Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області, копію картки фізичної особи - платника податків за № НОМЕР_5 .

Тобто, даний документ повністю підтверджує як факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти у строк не пізніше 31.08.2020.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду оригінал розписки відповідача від 01.05.2020.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 12.11.2020 у справі №154/3443/18, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача та її зміст свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 01.05.2020.

Вказані обставини у достатній мірі свідчать про наявність між сторонами дійсних правовідносин, які випливають з договору позики та на які поширюється дія відповідних норм цивільного законодавства.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір. Заявою від 22.11.2022 визнав позовні вимоги у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 100000 грн. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Сторони не визначили договір позики як безпроцентний, але водночас й не встановили розмір процентів за ним, а відтак з відповідача підлягають до стягнення відсотки у розмірі облікової ставки НБУ у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Суд, перевіривши розрахунок процентів, інфляційних втрат та 3% річних, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 35871,63 грн. інфляційних та 6715,07 грн. 3% річних та 2213,70 грн. процентів за договором позики.

Згідно з ч. 10 ст. 265 ЦПК суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК, остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

З урахуванням наведених приписів, позивач просить визначити у резолютивній частині судового рішення формули для нарахування та стягнення 3 % річних на прострочену суму до моменту виконання судового рішення.

Оскільки судом прийнято рішення про стягнення вказаних процентів (3% річних), враховуючи повне визнання позовних вимог, тому суд приходить висновку про необхідність нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 207, 610, 611, 1046, 1047 ЦК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 144 800,40 гривень, в тому числі основна сума боргу у розмірі 100 000,00 гривень, проценти за договором позики у розмірі 2 213,70 гривень, інфляційні втрати у розмірі 35 871,63 гривня та 3% річних у розмірі 6 715,07 гривень.

Встановити нарахування 3% річних на фактичну суму позики, починаючи з 11.10.2022 до повного повернення суми позики за такою формулою: С*3*Д:К:100, де С несплачена сума позики (станом на винесення рішення 100000 грн.), Д - кількість днів прострочення, К кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 724 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 724 (сімсот двадцять чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повне рішення складено 22 грудня 2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда