Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Федорчук Х.В.,

представника третьої особи Чернушенко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 09.08.2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району», третя особа відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.08.2021 року позовна заява залишена без руху.

20.09.2021 року до суду надійшла нова редакція позовної заяви, пред`явлена до Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2022 року відмовлено у закритті провадження в частині позовних вимог про визнання права користування позивачем житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат НОМЕР_2 площею 14 кв. м і кімната НОМЕР_5 площею 17 кв. м.

У підготовчому засіданні ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В позові позивач просить визнати за ним право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат: НОМЕР_2 площею 14 кв. м та НОМЕР_5 площею 17 кв. м; а також зобов`язати Солом`янську районну у місті Києві державну адміністрацію надати дозвіл на укладення з ним договору найму квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат: кімната № НОМЕР_1 , площею 14 кв. м, та кімната НОМЕР_5, площею 17 кв. м; стягнути судові витрати стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позов обґрунтовується тим, що позивач з лютого 1994 року разом із своєю сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для вселення до вказаного приміщення, був дозвіл на представлення жилої площі житловою комісією адміністрації та профспілки Київського інституту Військово-Повітряних Сил у зв`язку з проходженням позивачем ад`юнктури кафедри інженерно-авіаційної служби.

Після закінчення ад`юнктури заявник залишився працювати в одному із структурних підрозділів вищезазначеного інституту, тому і отримав дозвіл на подальше проживання в гуртожитку.

З моменту вселення до зазначеного житлового приміщення, квартирну плату й плату за комунальні послуги та утримання будинку сплачую вчасно, сумлінно виконує інші обов`язки наймача житлового приміщення. Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до 2007 року перебував на балансі Київського інституту Військово-Повітряних Сил.

Станом на дату звернення наймодавцем вище вказаної квартири є Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація, балансоутримувачем - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва».

В квартирі АДРЕСА_1 фактично поживає позивач разом з дружиною та двома синами і онуком.

Позивач листом від 08.07.2021 року звернувся до Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою (пропозицією на укладення договору житлового найму) за адресою АДРЕСА_2 .

Листом від 20.07.2021 року за № 108/ОП/П-1299-2624 його було проінформовано, що житловий будинок АДРЕСА_2 прийнято до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва та передано на баланс Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації відповідно до розпорядження Солом`янської районної у м. Києві адміністрації від 27.06.2007 року № 1196 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва житлових будинків Домоуправління № 12 Київського КЕУ Міністерства оборони України».

Починаючи з 1994 року та по сьогоднішній день, позивач проживає разом з родиною за вищевказаною адресою, іншого житла не має.

Протягом останніх 8 останніх років він багаторазово звертався до відповідача з заявами про організацію дій та заходів, спрямованих на видачі ордеру та укладення договору найму на жиле приміщення, на це він має право згідно з діючим законодавством України, однак замість належного виконання своїх функцій відповідачем, у відповідь на всі звернення він отримав відповідь, в якій, зокрема, містяться, начебто, причини законної відмови на ці звернення.

Фактично позивачу відмовлено в реалізації його законного права шляхом надання відповідей, які не відповідають фактичним обставинам спірного питання.

Вважає, що відповіді з відмовами не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, яке відповідач маєте застосовувати під час розгляду поставленого питання, зокрема, норми ст.ст.61-64 ЖК України.

Таким чином, унаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що має достатньо правових підстав для визнання за ним права користування спірним жилим приміщенням. Тому вважає, що обраний ним спосіб захисту його цивільних прав, порушених відповідачем, таким, що відповідає вимогам матеріального закону.

У поданому 01.12.2021 року стороною відповідача відзиві представник просить заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав.

Вказує, що норма ст.19 Конституції України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі - означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, яка в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

У межах повноважень - означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

Відповідно до Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 30.09.2010 року № 787 Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація підпорядкована Київській міській державній адміністрації та виконує окремо делеговані повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими актами законодавства.

У спосіб - означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Вказує, що позивач без законних на те підстав, зокрема, за відсутності ордеру на житлове приміщення, проживає в кімнатах АДРЕСА_1 .

На основі цих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, Солом`янським районним судом м. Києва 27.09.2012 року ухвалено рішення, відповідно до якого в задоволені аналогічного позову позивача щодо визнання права користування жилим приміщенням відмовлено.

23.01.2013 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2012 року залишено без змін.

05.06.2013 року ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 23.01.2013 року залишено без змін.

Відносини, пов`язані з житловими приміщеннями та їх використанням, з житловими правами громадян, регулюється Житловим кодексом Української РСР.

Так, розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.01.2011 року № 20 житловий та нежитловий фонд комунальної власності територіальної громади міста Києва, який переданий до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплений на праві повного господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», в тому числі житловий будинок (гуртожиток), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 61 Кодексу передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

При цьому від імені наймодавця стороною у договорі найму жилого приміщення є житлово-експлуатаційна організація, а наймачем-громадянин, на ім`я якого видано ордер.

Ордер за своєю правовою природою є актом індивідуального характеру, що видається органом, до компетенції якого входить його видача, на вселення громадян у вказане житлове приміщення. Ордер породжує з однієї сторони адміністративно-правові відносини між власником та житлово-експлуатаційною організацією, куди він здається, а з іншої сторони - цивільно-правові відносини між громадянином і житлово-експлуатаційною організацією.

Частина перша ст. 58 Кодексу передбачає, що на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

З позовних вимог вбачається, що ні Київський інститут Військово-Повітряних Сил ні Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація не приймали рішень про надання позивачу ордеру.

Враховуючи зазначене, вважає, що відсутні законні підстави, щодо задоволення позовних вимог позивача.

У відповіді на відзив, поданій позивачем 22.12.2021 року, позивач зазначає, що предмет позову, який він подавав у березні 2012 року, не є однаковим із цивільним позовом, поданим у 2021 році.

Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що попереднім судом встановлено, що під час розгляду даної справи позивачем не було надано до суду жодних доказів правомірності проживання у вищевказаному житловому приміщені та те, що суд дійшов висновку, що він без достатніх підстав проживає в спірному приміщені.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Щодо заперечення відповідача щодо зобов`язання укласти договір найму квартири, то підставою для вселення позивача до вказаного приміщення був дозвіл на надання позивачу житлової площі житловою комісією адміністрації та профспілки Київського інституту Військово-Повітряних Сил у зв`язку з проходженням ад`юнктури кафедри інженерно-авіаційної служби.

Таким чином, відповідно до ст.58 ЖК України позивач вважає, що йому був виданий ордер, який був законною підставою для його вселення в надане житлове приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

На сьогоднішній день, він разом із своєю сім`єю користується спірним житлом, своєчасно сплачує рахунки за житлово-комунальні послуги, самотужки проводить ремонт житлового приміщення за свій рахунок. Між ним та організаціями, які надають житлово-комунальні послуги, були укладені відповідні договори про надання таких послуг. При цьому, відсутні будь-які законодавчо визначені підстави позбавлення його права користування житлом, а саме АДРЕСА_1 .

На цьому також наголошує ч. 3 ст.9 Житлового кодексу України, де зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

На сьогоднішній день, внаслідок порушення відповідачем житлових прав позивача, а саме відмова в укладанні письмового договору найму квартири, не дає йому змогу зареєструвати своє місце проживання за зазначеною адресою, відкрити особовий рахунок на своє ім`я, приватизувати квартиру. Іншого житла він не має.

Враховуючи вищезазначене, просить позов про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення задовольнити в повному обсязі.

З письмових пояснень, наданих 26.09.2022 року третьою особою - Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», вбачається, що підприємство вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 року № 279 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації» (зі змінами від 11.11.2016 року № 838) переданий в господарське відання підприємства.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» діє на підставі Статуту, згідно якого предметом діяльності підприємства є утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Позивач заселився в спірні житлові приміщення на підставі дозволу житлової комісії, адміністрації та профспілки Київського інститут Військо-Повітряних Сил, з яким перебував на той час у трудових відносинах (був ад`юнктом кафедри інженерно-авіаційної служби).

Отже, при заселенні позивача було порушено встановлений нормами законодавства порядок надання житлових приміщень, а тому вважає, що у позивача відсутні правові підстави для зайняття кімнат 3, 4 в квартирі АДРЕСА_1 .

У судовому засідання сторони підтримали викладені ними обставини в обґрунтування їх правових позицій.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, приходить до висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЖК України відносини, що виникають в зв`язку з наймом житла, що перебуває в державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом України та іншими актами житлового законодавства.

Відповідно до ст. 53 ЖК України жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради про надання жилих приміщень для заселення.

Судом встановлено, що в лютому 1994 року позивач з дружиною та двома синами вселився в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на той час перебував на балансі Київського інституту Військово-Повітряних Сил і підставою для вселення позивача разом із сім`єю був дозвіл на представлення жилої площі (кімнат № НОМЕР_2 (на даний час НОМЕР_2) в квартирі АДРЕСА_1 ) житловою комісією адміністрації та профспілки Київського інституту Військово-Повітряних Сил (протокол НОМЕР_5 від 25.05.1994 року) у зв`язку з проходженням позивачем ад`юнктури кафедри інженерно-авіаційної служби. Після закінчення ад`юнктури позивач продовжував працювати в одному із структурних підрозділів зазначеного інституту, тому і отримав дозвіл на подальше проживання в гуртожитку.

З моменту вселення до зазначеного житлового приміщення позивач сплачує квартирну плату й плату за комунальні послуги та утримання будинку, виконує інші обов`язки наймача житлового приміщення.

27.06.2007 року розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації № 1196 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району міста Києва житлових будинків Домоуправління №12 Київського КЕУ Міністерства оборони України» житловий будинок по АДРЕСА_2 було передано до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району міста Києва.

Наказом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва від 11.10.2007 року № 326 будинок АДРЕСА_2 було прийнято на баланс КП УЖГ Солом`янського району міста Києва.

Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 01.02.2008 року № 141 балансоутримувачем житлового фонду Солом`янського району м. Києва визначене КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві ради.

При прийнятті вказаного будинку до комунальної власності територіальної громади балансоутримувачем під час інвентаризації квартир будинку було виявлено, що відповідач проживає у спірній квартирі без законних підстав, оскільки документи, які б підтверджували його право на вселення в займане жиле приміщення, у нього відсутні та взагалі йому не видавалися.

Виходячи з того, що єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення згідно із ст. 58 ЖК України є ордер, а при передачі будинку жодних документів на право на зайняття позивачем кімнат в квартирі АДРЕСА_2 представлено не було, вважаючи, що за відсутності законних підстав для проживання в спірній квартирі позивач самоправно зайняв службове жиле приміщення, Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» звернулось з позовом до позивача та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про виселення з цього приміщення, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2012 року був задоволений.

При цьому, тим же рішенням було відмовлено у задоволенні позову позивача та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання права користування цим житловим приміщенням.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 23.01.2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2013 року, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2012 року в частині виселення сім`ї позивача було скасовано та в цих вимогах відмовлено, оскільки судом встановлено, що сім`я ОСОБА_5 поселилася у спірне помешкання на підставі виданого у встановленому порядку ордеру, між ДУ-12 та ОСОБА_1 18.07.2006 року укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території з 18.07.2006 року - безстроково, тому висновки про самоуправне зайняття ними спірного жилого приміщення є помилковим.

Представники Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом`янського району м. Києва, виходячи з того, що спірне жиле приміщення було надано позивачу тимчасово на період роботи, у встановленому законом порядку ордер не видався, стверджували, що позивач не набув право постійного користування вказаним жилим приміщення, з огляду на те, що факт проживання відповідача у цьому жилому приміщенні, його тривалість, сплата комунальних послуг не породжують право користування ним, тому і немає правових підстав для визнання за позивачем такого права.

В той же час доводи представників суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23.01.2013 року, яке набрало законної сили, обставинами щодо правомірного зайняття позивачем спірного жилого приміщення та вселення його сім`ї на підставі ордеру про надання спірного жилого приміщення.

Так, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23.01.2013 року було встановлено, що розпорядженням представника Президента України - глави Залізничної районної державної адміністрації м. Києва спільне рішення адміністрації та комітету профспілки Київського інституту Військово-Повітряних Сил, оформлене протоколом НОМЕР_5 від 25.05.1994 року, було затверджено та виданий ордер про надання сім`ї ОСОБА_5 спірного жилого приміщення тимчасово до 01.01.1996 року.

При цьому, відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, тому суд, приймаючи до уваги встановленні судом факти і правовідносини, разом з тим надає їм свою оцінку з таких підстав.

Так, з виписки з протоколу НОМЕР_5 від 25.05.1994 року засідання житлової комісії Київського інституту Військово-Повітряних Сил вбачається, що позивачу на сім`ю з 4-х осіб житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_4 надане на постійній основі із зняттям за місцем проходження військової служби з квартирного обліку, на якому він перебував з грудня 1992 року, що стороною відповідача не було оспорено чи спростовано.

Тобто, згідно з рішенням житлової комісії, яке не містить посилань на використання надаваного житла для тимчасового проживання та на його статус як службове, позивачу була надана жила площа у відомчому будинку, закріпленого за інститутом, без зазначення строку користування, тобто у безстрокове користування.

При цьому, після закінчення трудових відносин позивач спірне жиле приміщення не звільнив і питання щодо його виселення Домоуправлінням №12 ККЕУ МО України, у веденні якого знаходився будинок, ніколи не піднімалось.

За твердженнями представника третьої особи, багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 року № 279 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації» (зі змінами від 11.11.2016 року № 838) переданий в господарське відання підприємства.

Виходячи з викладеного, посилання на тимчасовість надання відповідачу спірної жилої площі не мають правового значення ще й тому, що будинок АДРЕСА_2 є житловим будинком, призначеним відповідно до ст. 6 ЖК України для постійного проживання громадян.

Правилами ст.121 ЖК України встановлений порядок надання службових жилих приміщень, які надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Також для тимчасового проживання громадян на період роботи або навчання відповідно до ст. 127 ЖК України використовуються гуртожитки, спеціально побудовані для цієї мети. Під гуртожиток можуть бути представлені і житлові будинки, попередньо переобладнані для цього, для чого потребуються не тільки спеціальні будівельні роботи, укомплектування меблями та іншими інвентарем та устаткуванням, культурно-побутовими предметами, забезпечення обслуговуючим персоналом, а й вчинення юридично значимих дій щодо визначення статусу будинку - реєстрації в якості гуртожитку рішенням виконавчого комітету відповідної ради. За відсутності такої реєстрації на будинок розповсюджуються загальний правовій режим, встановлений для жилих будинків.

З пояснень представника відповідача Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації та представника 3-ї особи, а також наданих документів про прийняття будинку до комунальної власності вбачається, що спірний будинок відносився до відомчого житлового фонду, порядок надання жилих приміщень в якому чітко передбачений чинним законодавством, і на баланс був прийнятий як житловий будинок, відомості про надання йому або окремим житловим приміщенням, зокрема, спірному, статусу службового або гуртожитку відсутні, плата за квартиру та комунальні послуги нараховувалась і нараховується за ставками договору найму жилого приміщення.

Так, житлові правовідносини щодо державного та громадського житлового фонду підлягають вирішенню згідно норм житлового законодавства.

Положеннями ст.ст. 4, 5 ЖК України передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд, а державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Положеннями ст. 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до ст. 52 ЖК України та Положення про порядок забезпечення жилою площею в ЗСУ, введеного в дію наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 року, жиле приміщення в будинках відомчого жилого фонду надаються громадянам (військовослужбовцям, працівникам ЗСУ) по спільному рішенню профспілкового комітету (житлової комісії військової частини), адміністрації (Київського КЕУ, погодженого з начальником гарнізону), затвердженого виконавчим комітетом районної у місті державної адміністрації, яка на підставі ст. 58 ЖК України надає громадянину (військовослужбовцю, працівнику ЗСУ) ордер.

Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Виходячи з цих правил, у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профкому з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації, право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому в разі відмови у видачі ордеру може бути заявлено позов про його видачу.

Звідси випливає, що в даному спорі визначальним моментом набуття права користування вищевказаним жилим приміщенням є рішення житлової комісії установи про надання жилої площі з подальшою видачею ордеру на право вселення.

Повноважень на скасування спільного рішення адміністрації та профкому про надання позивачу кімнат, яке є правовою підставою вселення позивача в спірне жиле приміщення, місцева державна адміністрація не має.

Таким чином, з матеріалів справи випливає, що позивач разом з родиною на підставі рішення житлової комісії вселився та тривалий час - з 1994 року і до цього часу постійно проживає в жилому приміщенні, що є предметом спору, з відома та згоди власника будинку, який проти цього не заперечував та фактично вступив в договірні відносини щодо найму жилого приміщення, що сторонами не оспорювалось, при цьому, своєчасно здійснює оплату комунальних послуг та використовує житлове приміщення за його цільовим призначенням, іншого житла не має.

Вказана обставина щодо фактичного укладення договір найму підтверджується тим, що 18.07.2006 року між позивачем та Домоуправлінням № 12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України був укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до умов якого позивач регулярно сплачує комунальні платежі та квартплату згідно встановлених тарифів за рахунками, виставленими на оплату Домоуправлінням № 12, а в подальшому - позивачем.

Щодо відсутності реєстрації позивача за адресою спірного приміщення, то відповідно до п.15. постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Це означає, що наявність чи відсутність прописки (реєстрації) самі по собі, як і тривалість проживання в спірному приміщенні, не створюють правових наслідків не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням, тобто визначальним моментом набування права на житло є правовий порядок вселення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах користується спірним жилим приміщенням, а посилання представника відповідача на ту обставину, що немає законних підстав для задоволення позову, необґрунтовані та не відповідають діючому законодавству.

Як було зазначено вище, за період проживання позивача в цьому жилому приміщенні фактично змінився правовий режим будинку, оскільки спірний будинок по АДРЕСА_2 з 2007 року після передання його як відомчого житлового будинку до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва набув статус житлового будинку, що відповідачем не спростовувалось, порядок проживання в якому, права та обов`язки сторін встановлюються нормами законодавства, які регулюють порядок надання та користування жилих приміщень в будинках державного житлового фонду, що потребує відповідного врегулювання правовідносин сторін.

Окрім того, правових підстав для виселення з мотивів відсутності документу для вселення не передбачено житловим законодавством, вимоги щодо виселення позивача без надання іншого жилого приміщення залишені судами без задоволення, а інших підстав для виселення позивача за тривалий час його проживання у цьому приміщенні відповідачем не було встановлено, що може свідчити про опосередковане визнання відповідачем права позивача на користування ним.

Відповідно до ч. 3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Так, спосіб захисту інтересу позивача як «потерпілого» від порушення, якщо він спрямований на усунення правової невизначеності у відносинах із «порушником», є належним, якщо: невизначеність триває; ініційований «порушником» спір про захист його прав суд не вирішив.

Суд має ефективно захистити право, унеможлививши повторний позов, встановивши, що обраний спосіб захисту є ефективним відповідно до викладеної в позові вимоги.

При цьому, суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму певних критеріїв слугує гарантією захисту таких інтересів.

Зазначені вище обставини свідчать про очевидну наявність у позивача матеріально-правової заінтересованості, що було встановлено під час судового розгляду справи, та є самостійною і достатньою підставою для задоволення позову в частині визнання за позивачем права користування спірним жилим приміщенням.

Щодо вимоги про зобов`язання надати дозвіл на укладання з позивачем договору найму квартири, то слід зазначити, що така вимога є похідною від визнання права користування цим жилим приміщенням та, крім того, відноситься до дискреційних повноважень відповідача, в діяльність яких суд може втручатися лише у випадку їх невиконання.

Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення та є двостороннім, оскільки права і обов`язки виникають у кожної сторони: наймодавця - житлово-експлуатаційної організації (а в разі її відсутності - відповідного підприємства, установи, організації) та наймача - громадянина, на ім`я якого видано ордер.

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.08.1988 року № 243 «Про затвердження Типового договору найму жилого приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду в Українській РСР та Правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території в Українській РСР» втратила чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.1998 року № 939 «Про вдосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій», яка, в свою чергу, втратила чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 560 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Однак і постанова Кабінету міністрів України від 12.07.2005 року № 560 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», якою передбачено укладення письмового договору, підготовленого виконавцем житлово-комунальних послуг та який споживач зобов`язаний укласти.

Отже, договір найму житлового приміщення зі змінами в чинному законодавстві трансформувався в договір з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

В засобах масової інформації, а саме в газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14.07.2015 року було опубліковано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підготовлений на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», який є договором приєднання відповідно до ст. 634 К України.

Відповідно до пункту 31 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Виходячи з викладеного, на даний час відсутні підстави щодо задоволення позовної вимоги про зобов`язання Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію надати дозвіл на укладання з позивачем договору найму квартири, оскільки чинні норми законодавства не передбачають, що адміністрація має надавати дозвіл на укладання договору найму.

Керуючись ст.ст. 3-6, 52, 53, 58, 61,121,122 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації (м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд.41, ), третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право користування кімнатами жилою площею 14,0 кв. м (кім.3) та жилою площею 17,0 кв. м (кім.4) у квартирі АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2022 року.

Суддя: