Справа № 308/4650/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Фазикош Г.В. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Кекерчень М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 червня 2021 року (у складі судді Бенци К.К.) за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу - Журкі Ольги Титусівни, про встановлення фактів прийняття спадщини і постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шкорки І.М., звернувся до суду з цим позовом у квітні 2019 р.

Просив:

-Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, а саме - однокімнатною квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем - ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29.90 кв. м, у порядку спадкування за законом за померлим ОСОБА_2 .

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач не може оформити право на вказану квартиру після смерті свого батька - ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оскільки останній належним чином не оформив право на це спадкове майно за своєю покійною матір`ю - ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), хоча фактично вступив у його управління і володіння. Заповіту ніхто з померлих не залишав.

Із 2015 р. брат позивача - ОСОБА_4 , пішов жити окремо.

У свою чергу, позивач продовжував проживати разом із батьком у спірній квартирі, без реєстрації, що підтверджується довідкою ОСББ «Минайська, 10» від 05.06.2017 р., у зв`язку з чим вважається таким, що прийняв спадщину за своїм батьком.

Отже, позаяк за життя батько позивача набув право на оформлення спадщини (квартири) за померлою матір`ю, то після його смерті це право переходить до позивача (спадкова трансмісія).

Позивач звертався до приватного нотаріуса Журку О.Т. з метою оформлення спадщини, проте листом від 30.01.2019 р. йому було відмовлено.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.06.2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване неналежним суб`єктним складом відповідачів.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шкорка І.М., просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнений і доречний довід скарги зводиться до незгоди з висновком суду про те, що відповідачем у справі мала бути відповідна місцева рада, на території якої знаходиться спадкова квартира.

Письмового відзиву на скаргу не подано.

Представник позивача - адвокат Шкорка І.М., подав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, апеляційну скаргу підтримують повністю.

Відповідач - приватний нотаріус Журкі О.Т., у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце такого була належно повідомлена.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, із таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем, тобто вимога пред`явлена не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, а клопотання про заміну неналежного відповідача належним у судовому засіданні не заявлялося.

При цьому, суд установив таке.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1993 р. квартира АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.11), яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла та за час життя заповіту не залишила.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за законом, до складу якої, у тому числі, входить і вказана квартира.

Спадщину за померлою прийняв її син - ОСОБА_2 , у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (квартирою), у якому він почав проживати без реєстрації разом зі своїми двома синами: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер і за життя заповіту не залишив.

Згідно з довідкою ОСББ «Минайська 28» від 05.06.2017 р. та комісійним актом про проживання особи без реєстрації від 05.06.2017 р. станом на 03.06.2017 р. (день смерті ОСОБА_2 ) спадкодавець - ОСОБА_2 та спадкоємець ОСОБА_1 проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за законом, до складу якої, у тому числі, входить і вказана квартира.

Cпадкоємцями першої черги за померлим ОСОБА_2 за законом є його сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (позивач), який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається таким, що прийняв спадщину.

Тобто, спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_2 є позивач - ОСОБА_1 , та його брат - свідок по справі ОСОБА_4 .

Пред`являючи цей позов, ОСОБА_1 в якості відповідача зазначив приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу - Журкі О.Т.

Згідно зі ст. 51 ЦПК України заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача можлива лише за клопотанням позивача.

У підготовчому судовому засіданні 20.11.2019 р., яке проведено за відсутності сторін, на підставі заяви представника позивача про розгляд у їх відсутності, встановлено, що клопотань про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, залучення перекладача, спеціаліста, забезпечення позову, зустрічне забезпечення, інших заяв та клопотань також не надходило.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним із власної ініціативи.

Як роз`яснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Узагальнені доводи апеляційної скарги, які зводяться лише до незгоди з висновком суду про те, що відповідачем у справі має бути відповідна місцева рада, на території якої знаходиться спадкова квартира, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на неправильній оцінці обставин справи та помилковому розумінні норм процесуального і матеріального права.

Так, за приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Однією із підстав для набуття права власності на майно може бути прийняття його в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину.

Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Нотаріус або відповідна особа, яка здійснює нотаріальні функції, може відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема:

-у разі ненадання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно;

-якщо право власності на нерухоме майно було набуте спадкодавцем, але не оформлене;

-у випадку оспорення права на спадкування іншими спадкоємцями.

Якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку спадкоємець, який прийняв спадщину, вправі звернутися до суду із позовом про визнання права власності на належну йому частку у спадковому майні. Позов може стосуватися будь-якого майна, як рухомого, так і нерухомого.

Позивачем у спорах про визнання права власності у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Відповідачами в справах про визнання права власності у порядку спадкування мають бути інші спадкоємці за заповітом або за законом, які претендують на отримання у власність спадкового майна.

У випадку, якщо інші спадкоємці за заповітом або за законом відсутні, вимоги про визнання права власності на спадкове майно заявляються до органу місцевого самоврядування у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться відповідне спадкове майно.

У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Наведене узгоджується зі сталими правовими позиціями ВС.

Зокрема, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 р. у справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне, обґрунтоване та правильне судове рішення.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18 червня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 03.06.2022 р.

Судді: