Справа № 946/190/22
Провадження № 2/946/2035/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта правом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просила визнати 21/34 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб автомобіль TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А також, просила визнати за ОСОБА_1 право власності на: 21/68 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину транспортного засобу, автомобілю TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. В період перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно до складу якого входять 21/34 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який був оформлений на ОСОБА_2 . А також, в період перебування у шлюбі сторонами було придбано рухоме майно транспортний засіб, автомобіль TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , який також був оформлений на відповідача ОСОБА_2 . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Проте, оскільки реєстрація рухомого та нерухомого майна придбаного в період шлюбу була здійснена лише на відповідача ОСОБА_2 , то позивач ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта правом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя, необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта правом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2010 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.10.2010 року, виданого виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області.

12.12.2012 року на підставі договору купівлі продажу частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2702, ОСОБА_2 придбав 21/34 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, згідно листа наданого начальником територіального сервісного центру МВС № 5144 в Одеській області регіонального сервісного центру ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС від 13.04.2022 року за № 31/15/5144-321, 23.11.2016 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстровано автомобіль TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 29.10.2010 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 18.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 22 цієї Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Придбавши нерухоме майно 21/34 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та рухоме майно транспортний засіб, автомобіль TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 під час перебування в шлюбі, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та право позивача на рівну частку в майні презюмується.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем заявлено вимогу про визнання за нею права власності на об`єкт спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину транспортного засобу та 21/68 частину житлового будинку.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, системний аналіз вищенаведених норм закону, дає правові підстави суду визнати 21/34 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб автомобіль TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тому суд вважає, що з метою захисту прав позивачки слід обрати спосіб захисту у вигляді визнання спірного транспортного засобу об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділу об`єкту права спільної сумісної власності подружжя між сторонами по 1/2 частині кожному, та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що 21/34 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб автомобіль TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 підлягають поділу між сторонами по 1/2 частині позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 , із визнанням за позивачем ОСОБА_1 право власності на 21/68 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину транспортного засобу, автомобілю TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області від 19.01.2011 року, РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Кілійським РВ УМВС України в Одеській області від 23.08.1995 року, РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ) про визнання об`єкта правом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя задовольнити.

Визнати 21/34 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб автомобіль TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 21/68 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину транспортного засобу, автомобілю TOYOTA COROLLA, 2006 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 липня 2022 року.

Суддя: О.О.Бурнусус