ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1037/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Майки М.Б., представника відповідача ДПП Кондрат Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/22802/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складений 11 листопада 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу,-

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 про стягнення за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 1 000 000 (один мільйон) гривень відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-8).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 07 травня 2020 року, поблизу магазину АТБ, що по вул. 15 квітня в м. Тернополі, його було затримано працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції та складено протокол про адміністративне затримання, протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.44-3 КУпАП та за ст.185 КУпАП. Причини затримання позивачу повідомлено не було, а також, останньому не було роз`яснено прав передбачених ст.268 КУпАП. Також, працівники поліції не запропонували позивачу надати пояснення по суті затримання та складених протоколів, безпідставно і без попереджень застосували відносно нього силу та тиск. Крім того, працівники поліції не представилися, не пояснили підстав для застосування такого превентивного заходу, а також суть та мету його проведення. Складені відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративне правопорушення та протокол про адміністративне затримання позивачу не зачитували, не надали можливості проставити в ньому особистий підпис, примірника протоколів не вручили. 14 травня 2020 року матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3, ст.185 КУпАП були направлені до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2020 року, у справі №607/7867/20, матеріали справи направлено уповноваженому органу патрульної поліції для належного оформлення. 31 серпня 2020 року постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі №607/7867/20 провадження у справі закрито, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.44-3, ст.185 КУпАП. Також, суд першої інстанції вказав, що у зв`язку із порушенням процедури складання протоколів про адміністративне правопорушення серії ГП №139092 від 07 травня 2020 року та серії ГП №139093 від 07 травня 2020 року, які є джерелом доказів у адміністративній справі, є недопустимими. Внаслідок незаконних дій, працівниками Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції щодо складання вказаних протоколів, позивачу було завдано моральну шкоду. Перенесені позивачем моральні страждання, внесли негативні зміни у його життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також інші негативні наслідки морального характеру. Також, моральна шкода спричинена позивачу незаконним адміністративним затриманням, яке тривало у відділі поліції на протязі п`яти годин. Позивач вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відтак відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу та чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Таким чином, внаслідок незаконного ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, (неправомірне затримання, складання стосовно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення, збирання доказів, які не можуть вважатись належними та допустимими, безпідставне обвинувачення позивача у вчиненні діянь, яких він не вчиняв) позивач вважає, що відповідно до діючих нормативно-правових актів, підтверджених усталеною судовою практикою, він має право на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу задоволено частково.

Стягнуто із Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Судові витрати по даній справі віднесено за рахунок держави (а.с. 190-199).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року по справі №607/22802/21 змінити, прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 1 000 000 (один мільйон) гривень відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вимогам процесуального закону оскаржуване рішення по суті справи не відповідає. Висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам та не ґрунтується на законі. Незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Також просив, у разі неявки, розгляд справи проводити без його участі. Вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 201-207).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок незаконних дій працівниками УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області щодо складання протоколів йому було завдано моральну шкоду. Моральна шкода, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя була спричинена наступними незаконними діями працівників УПП ДПП в Тернопільській області: не роз`яснено позивачу права та обов`язки, не повідомлено підстав затримання та суті інкримінованих правопорушень, за відсутності будь-яких доказів вини останньому, складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3, ст.185 КУпАП, неправомірність котрих, з огляду на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили; безпідставне та незаконне затримання протягом п`яти годин у відділенні поліції, згодом йому прийшлося пішки у нічний час повертатися додому; необґрунтовано застосували до нього грубу силу, яка не відповідала його особі та обстановці; працівники поліції поводили себе відносно позивача зверхньо та вчиняли психологічний тиск, дії працівників поліції були повністю спрямовані на обмеження волевиявлення особи; складення адміністративних матеріалів відбулося за участі командира роти, що виходило за межі його повноваження; будь-які намагання ОСОБА_1 надати пояснення були перервані поліцейськими та залишені поза увагою; працівники поліції проявили повне ігнорування своїх службових обов`язків, знехтували власним високим покликанням захищати права та свободи людини, виявили повну безпринципність та байдужість до долі людини; працівники поліції безцеремонно допустили приниження честі та гідності, оскільки усі події відбувалися на очах дружини ОСОБА_1 та невизначеного кола перехожих; абсурдність намагань працівників поліції притягнути його до адміністративної відповідальності підкреслюється тим, що окрім нього у приміщенні перебувало ще близько 10 осіб, проте, звинувачення у порушенні карантинних обмежень було пред`явлене виключно йому. Разом з тим, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності було наслідком неправомірних дій працівників поліції та порушення процедури складення адміністративних матеріалів з численним порушенням фундаментальних прав, посилює глибину страждань, які довелося пережити останньому та істотно збільшує розмір спричиненої йому моральної шкоди. Внаслідок даних обставин йому було заподіяно моральні страждання, які внесли негативні зміни у його життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також, інших негативних наслідків морального характеру, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події; страх можливого повторення подій; негативні переживання та спогади; потреба в униканні аналогічних обставин; насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків; знижений та нестійкий настрій; порушення сну; неприємні сновидіння; емоційна напруга, нервозність, дратівливість; реакції замикання; бажання уникати контактів; почуття образи, обурення; приниженої гідності; душевні хвилювання у зв`язку з незаконними діями працівників патрульної поліції; невизначеністю, що змусило його до необхідності змін в організації його життя з метою знаходження часу та можливостей для тривалого захисту порушеного права шляхом неодноразових звернень за захистом своїх прав до суду, скаргами в вищестоящі органи зверненням за правовою допомогою до адвоката; постійне напруження у зв`язку з пережитою ситуацією; постійне пояснення знайомим та друзям щодо даного притягнення до адміністративної відповідальності, виправдовування; погіршення ставлення до працівників патрульної поліції, погіршенням іміджу працівників патрульної поліції в його очах. Вказує, що встановлення лише самого факту невинуватості особи не може компенсувати усіх пережитих страждань, які позивачу довелося зазнати у зв`язку із неправомірними діями працівників УПП стосовно нього. Твердження про те, що сатисфакція у такій формі є достатньою компенсацією абсурдне та являє не релевантну практику, оскільки не враховує безпосередньо фактичних обставин справи, зокрема, нівелює різницю між ситуаціями, у яких особі загрожує малозначне покарання та конкретним випадком, де особі загрожувало накладення штрафу у розмірі 17000 гривень, особа була піддана незаконному затриманню та неправомірному застосуванню сили. Крім цього, застосування працівниками патрульної поліції сили у публічному місці з метою необґрунтованого затримання, яке викликало у нього відчуття сорому та обрання, чинення психологічного тиску мають своїм наслідком жорстокого поводження вчинене суб`єктом владних повноважень стосовно нього. Більше того, дана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки позивачу інкримінувалося порушення карантинних обмежень, інформація стосовно яких активно висвітлювалася у ЗМІ.

Від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року у справі №607/22802/21 залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, які в ній зазначені є безпідставними та необґрунтованими. Вказують на те, що патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність чи органом досудового розслідування. Крім того, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є свідченням незаконності дій працівника патрульної та підставою для відшкодування моральної шкоди. Твердження позивача про 5-годинну тривалість адміністративного затримання не відповідають дійсності, оскільки останнього було затримано з 23 години 20 хвилин 07 травня 2020 року до 02 години 10 хвилин 08 травня 2020 року. Посилаються на те, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 1 000 000 гривень Таким чином, жодних підтверджень та обґрунтувань, окрім слів позивача, стосовно завданої йому моральної шкоди та визначення розміру її компенсації до позовної заяви не додано.

Державна казначейська служба України, ОСОБА_2 своїм правом на відзив не скористалися.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Майка М.Б. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

Представник ДПП Кондрат Л.Р. апеляційної скарги не визнала, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

ДКСУ, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №790.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2020 року провадження в адміністративній справі судом відносно ОСОБА_1 за ст.44-3, ст.185 КУпАП закрито, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень. Як зазначив суд у даній постанові …матеріалами справи не підтверджується надання ОСОБА_1 можливості подавати пояснення та зауваження щодо змісту протоколів по справі про адміністративне правопорушення у повному обсязі, в якому він бажав такі надати, а також роз`яснення його прав, передбачених ст.55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП на час складання протоколів. Відтак, у зв`язку із порушенням процедури складання протоколів про адміністративне правопорушення серії ГП №139092 від 07 травня 2020 року та серії ГП №139093 від 07 травня 2020 року, які є джерелом доказів в адміністративній справі, суд вважає такі докази недопустимими… (а.с. 15-16).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, як вбачається із копії протоколу про адміністративне затримання №135310 від 07 травня 2020 року, 07 травня 2020 року о 23 годині 20 хвивлин ОСОБА_1 був доставлений в службове приміщення Тернопільського відділу поліції у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, ст.185 КУпАП для встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення. Був звільнений 08 травня 2020 року о 02 годині 10 хвилин у зв`язку із закінченням складання адміністративного протоколу (а.с. 19).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 суду пояснили, що 07 травня 2022 року поступило повідомлення про те, що невідомий громадянин в громадському місці перебував без засобів індивідуального захисту в період дії карантинних обмежень. Приїхавши на виклик, в діях ОСОБА_1 вбачались ознаки адміністративних правопорушень, а тому, з метою встановлення особи та складання протоколу, до особи в діях якої були ознаки адміністративних правопорушень, було застосовано адміністративне затримання та доставлено до відділу поліції, де стосовно ОСОБА_1 було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст.185, ч.1 ст.44-3 КУпАП. Заперечили щодо застосування стосовно ОСОБА_1 фізичної сили та психологічного тиску під документування адміністративних матеріалів (а.с. 158-159).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.44-3, ст.185 КУпАП закрито, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, тому безпідставне затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3 та ст.185 КУпАП призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права. Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після вказаних подій, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), де вказано, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.ст.44-3, 185 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає, що безпідставне затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3 та ст.185 КУпАП призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в його діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, порушенні нормальних життєвих зв`язків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, час та зусилля, які були необхідні ОСОБА_1 для відновлення порушених прав, вимоги розумності і справедливості і вірно визначив моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, тому не заслуговують на увагу доводи заявника, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не в повній мірі врахував вимоги частини 3 статті 23 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді