Справа №351/1476/22
Номер провадження №2/351/612/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Собка В.М. ,

за участі секретаря - Яворницької А.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Заболотівської селищної ради про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, до складу якого входять земельна ділянка площею 1,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради, на яку 29 грудня 2000 року було видано Державний акт серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, на ім`я « ОСОБА_3 », а позивачка, як спадкоємиця за заповітом, посвідченим ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступила в управління спадковим майном.

Однак коли вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, нотаріусом їй у видачі такого свідоцтва було відмовлено.

Таким чином, позивачка зазначає, що не може реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальній конторі, а тому просила суд встановити факт належності ОСОБА_2 Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 1,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, виданого 29 грудня 2000 року на ім`я « ОСОБА_3 », та просила визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,08 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, виданого 29 грудня 2000 року, належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка подала до суду заяву, у якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує повністю, позов просила задоволити, справу просила розглядати без її участі.

Заступник селищного голови Заболотівської селищної ради Д.Савич надіслав до суду клопотання, у якому зазначив, що Заболотівська селищна рада позов визнає повністю, справу просив розглядати у відсутності представника селищної ради.

Суд, дослідивши та перевіривши зібрані докази в їх сукупності, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, зокрема: Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №006669, виданий Шевченківською сільською радою 29 грудня 2000 року на ім`я « ОСОБА_3 » та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169; Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , актовий запис №8 від 03.05.2004; Довідку Заболотівської селищної ради №532 від 05.12.2022, у якій зазначено, що згідно погосподарської книги за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , числиться земельна ділянка площею 1,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради, згідно Державного акту серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, виданого 29 грудня 2000 року на ім`я « ОСОБА_3 », та зазначено, що у даному Державному акті допущено описку щодо прізвища особи, на яку видано державний акт, а саме прізвище помилково зазначено « ОСОБА_4 », коли правильно « ОСОБА_5 » при цьому вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 це одна і таж особа; Довідку Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №К-225/0-269/6-22 від 03.10.2022 про розгляд заяви ОСОБА_1 , у якій зазначено, що видати архівний примірник Державного акту у головного управління не має правових підстав - суд встановив, що Державний акт на право власності на землю виданий на ім`я « ОСОБА_3 » належав ОСОБА_2 .

Встановлення юридичного факту позивачці необхідно для оформленням спадкових прав.

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд у порядку окремого провадження розглядає справи, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином суд вважає заявлену вимогу про встановлення факту належності ОСОБА_2 Державного акту на право власності на землю виданого на ім`я « ОСОБА_3 » обґрунтованою і підставною, отже вимога є такою, що підлягає до задоволення, а тому суд приходить до висновку, що слід встановити факт належності ОСОБА_2 Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 1,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, виданого 29 грудня 2000 року на ім`я « ОСОБА_3 ».

Також дослідивши матеріали справи, зокрема: Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №006669, виданий Шевченківською сільською радою 29 грудня 2000 року на ім`я « ОСОБА_3 » та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169; Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , актовий запис №8 від 03.05.2004; Заповіт ОСОБА_2 від 28.04.2004, посвідчений у Шевченківській сільські раді за №43а, яким він усе належне йому майно заповів своїй онучці ОСОБА_6 ; Свідоцтво про шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , актовий запис №995, вчинений 19.07.2007 відділом РАЦС Чернівецького МУЮ, згідно якого ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_8 »; Довідку №294 від 23.08.2022 Заболотівської селищної ради про право власності на житловий будинок, яка видається у зв`язку з оформленням спадщини та Довідку №532 від 05.12.2022 Заболотівської селищної ради про право власності на земельну ділянку, яка видається у зв`язку з оформленням спадщини, у яких зазначено, що ОСОБА_2 проживав і був зареєстрований у господарстві по АДРЕСА_1 , за даним господарством числиться земельна ділянка (пай) площею 1,08 га згідно державного акта серії ІІІ-ІФ №006669, виданого Шевченківською сільською радою 29 грудня 2000 року на ім`я « ОСОБА_3 » та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, та зазначено також, що у Шевченківській сільській раді 28.04.2004 від імені ОСОБА_2 посвідчувався заповіт за №43а; Свідоцтво про народження ОСОБА_9 , де її батьками зазначено ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; Свідоцтво про народження ОСОБА_12 , згідно якого її батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_13 ; Витяг з ДРАЦС №2 від 16.07.2022, згідно якого 08.01.1977 за актовим записом №1 зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , якій після реєстрацію шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_16 »; Свідоцтво серії НОМЕР_1 про розірвання шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , актовий запис №75 від 28.01.1997, ОСОБА_17 залишено прізвище « ОСОБА_16 »; Свідоцтво про смерть ОСОБА_17 , актовий запис №1328 від 05.07.2004; Роз`яснення приватного нотаріуса №68/01-16 від 11.10.2022 приватного нотаріуса Коломийського РНО Григорця М.Ф. про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку суд встановив, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 1,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради, право власності на яку за заповітом успадкувала ОСОБА_1 .

При цьому питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, та згідно із ч.1 ст.1235 цього кодексу заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Із частини 1 статті 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою цієї статті зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що відповідно до ст. 55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги відсутність заперечень проти позову у відповідачів, суд оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності вважає позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом обґрунтованою і підставною, отже вимога є такою, що підлягає до задоволення, а тому суд приходить до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,08 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, виданого 29 грудня 2000 року, належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі наведеного, відповідно до п «г» ч.1 ст.81 ЗК України та ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1225, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 49, 77-78, 81, 82, 206, 259, 263-265, 268, 293, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 1,08 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, виданого 29 грудня 2000 року на ім`я « ОСОБА_3 ».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,08 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №006669, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №169, виданого 29 грудня 2000 року, належали ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Василь СОБКО