Справа № 199/2651/22
(2/199/1541/22)
РІШЕННЯ

іменем України

13.07.2022

м. Дніпро

справа №199/2651/22

провадження № 2/199/1541/22

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Терентієвої Я.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим договорів позики, -

за участю учасників справи:

представника позивача - адвоката Начиняного В.С.,

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання припиненим договорів позики.

В обґрунтування позову посилаючись на те, що 03 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого позивач взяв у борг грошові кошти в розмірі 81 000 грн. строком до 15 жовтня 2012 року. Також 16 листопада 2012 року між сторонами було укладено ще один договір позики, за яким позивача взяв у відповідача у борг кошти в розмірі 75 000 грн. строком до 01 березня 2013 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу з урахуванням інфляції у розмірі 156 162 грн., 1033,64 грн. 3% річних, судові витрати в розмірі 1571,96 грн.

З виконання зазначеного рішення суду відкрито виконавче провадження.

Проте, позивач зазначає, що повністю повернув стягнуті грошові кошти за договорами позики, про що 28.08.2019 ОСОБА_2 склав розписку, де зазначив, що претензій до ОСОБА_1 не має, по виконавчому провадженню №50868893 фінансової заборгованості немає.

За таких обставин, позивач просив суд визнати припиненим договір позики від 03 жовтня 2012 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку із його виконанням, визнати припиненим договір позики від 16 листопада 2012 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку із його виконанням.

Ухвалою суду від 10 червня 2022 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів а саме просив витребувати у ОСОБА_2 копії договорів позики від 03.10.2012 та від 16.11.2012 укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; витребувати з Індустріального відділу ВДВС у місті Дніпрі копії матеріалів виконавчого провадження №50868893; витребувати з Магдалинівського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області копії матеріалів виконавчого провадження №65950218 - відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, підтримавши наданий відзив на позов. Зокрема зазначив, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 на теперішній час ОСОБА_1 не виконано, і розписка від 28.08.2019 не свідчить про виконання зазначеного рішення суду. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори позики від 03 жовтня 2012 року та від 16 листопада 2012 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнено суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 156 162 грн., 1033,64 грн. 3% річних, судові витрати в розмірі 1571,96 грн.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, а ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, на підтвердження виконання зобов`язання, передбаченого розписками від 03 жовтня 2012 року та від 16 листопада 2012 року, позивач надав розписку ОСОБА_2 від 28.08.2019.

Відповідач факт виконання зобов`язання заперечував, мотивуючи свою позицію тим, що у розписці, на яку посилається позивач, мова про повернення грошових коштів не йде.

Суд не може погодитися з твердженнями позивача по справі ОСОБА_1 проте, що зазначена розписка від 28.08.2019 є підтвердженням факту виконання ним його зобов`язань перед ОСОБА_2 , які виникли по договорам позики, оформленими розписками про отримання грошових коштів від 03 жовтня 2012 року та 16 листопада 2012 року, оскільки не містить посилання на виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед ОСОБА_2 на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013.

Крім того у постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року встановлено, що розписка від 28.08.2019 не містить будь-якої інформації про погашення боржником боргу на стягнення якого стягувач пред`явив виконавчий лист і надана розписка не містить інформації про виконання боржником саме грошового зобов`язання за виконавчим листом №2/205/1744/134 від 20.01.2016, що видав Ленінський районний суд м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 158 767, 60 грн.

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, в порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 не надано жодного належного та допустимого доказу, який би беззаперечно свідчив про те, що ним виконано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2013 в повному обсязі.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненим договорів позики відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2022 року.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Суддя О.Б. Подорець