ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2332/22 Справа № 194/591/21 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року по справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради, ОСОБА_1 , Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року позивач - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради звернувся в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Тернівського міського суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради, ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_4 є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_5 , який мешкає разом із донькою в с. Кохівка Павлоградського району Дніпропетровської області та займається її вихованням. Щодо батька малолітнього ОСОБА_3 , то його відомості в свідоцтві про народження записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній ОСОБА_3 з 20 лютого 2019 року знаходиться під опікою ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що його матір - ОСОБА_4 на підставі ухвали Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року була взята під варту у зв`язку з оголошенням їй підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а в подальшому за вироком цього ж суду від 16 жовтня 2019 року - визнана винною у скоєнні злочину та позбавлена волі.

28 вересня 2020 року ОСОБА_4 звільнилася з місць позбавлення волі. У зв`язку з цим громадянка в службі у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради порушила питання щодо повернення їй на виховання малолітнього ОСОБА_3 . З даного приводу їй було надано консультацію та роз`яснені підстави, за яких можливо забрати сина.

10 грудня 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в присутності опікуна малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_4 , було розглянуто справу про можливість передачі їй сина для подальшого його виховання. Остання розповіла членам комісії про свої наміри жити в м. Дніпро, забрати на виховання ОСОБА_2 від її батька, а ОСОБА_3 - від опікуна. Доньку влаштувати до школи, а сина - до дитячого садочку, що знаходяться неподалік будинку, де вона на сьогоднішній день мешкає. В подальшому працевлаштуватися на роботу, аби мати можливість забезпечувати потреби дітей. За таких обставин вона попрохала не порушувати питання по позбавлення її батьківських прав та надала документи, з яких вбачалося наступне: громадянка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично мешкає в будинку АДРЕСА_2 . Згідно акту обстеження умов проживання, будинок обладнаний водо- та електропостачанням, опалюється електрообігрівачами. Для дітей виділено окрему кімнату, яка устаткована ліжками, письмовим столом та шафою. Зі слів громадянки дане домоволодіння належить її знайомому чоловіку, який знаходиться в місцях позбавлення волі. Договір оренди житла з ним не укладала, тож підтвердити законність перебування за вказаною адресою у неї не має можливості. На запитання чому вона не мешкає в квартирі, де зареєстрована, повідомила, що житло знаходиться в непридатному для проживання стані, до того ж відносно нього в Тернівському міському суді триває судовий процес за її позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Щодо доходів ОСОБА_4 , то вона повідомила, що живе за рахунок коштів, які їй дає батько ОСОБА_9 та брат ОСОБА_10 . До того ж вона з 27 жовтня 2020 року перебуває на обліку як безробітна в Дніпропетровському міському центрі зайнятості, працівники якого надають їй допомогу в пошуку роботи. Але дана інформація одразу ж була спростована директором Тернівської міської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості. Посадова особа надала довідку від 10 грудня 2020 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 знято з обліку по безробіттю 25 листопада 20-20 року у зв`язку з її відмовою від надання їй послуг служби зайнятості. Зі слів ОСОБА_1 , хлопчик за увесь час знаходження його під опікою ніколи не згадував матір, а дівчинка - хоча і знає про існування, але майже нічого про неї не пам`ятає. У жовтні місяці 2020 року, коли ОСОБА_4 звільнилася з місць позбавлення волі та приїхала їх навідати, діти не впізнали свою матір. Поспілкуватися з нею не змогли, оскільки жінка некоректно себе поводила та нецензурно висловлювалася на адресу бабусі. Після цього випадку ОСОБА_2 довго плакала, а ОСОБА_3 кілька днів поводився замкнуто та майже не розмовляв. На розмови ОСОБА_1 з дітьми щодо необхідності їх проживання з матір`ю дівчинка реагувала зміною настрою у негативний бік. За таких обставин члени комісії з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернівської міської ради вирішили надати ОСОБА_4 строк до березня 2021 року для усунення нею причин, за яких неможливо повернути їй дітей на виховання. Її попереджено про порушення органом опіки та піклування питання про позбавлення батьківських прав у разі, якщо вона не працевлаштується, не матиме доходу, не вирішить житлове питання, не налагодить з дітьми контакт та не надасть документи щодо можливого їх влаштування до навчальних закладів за місцем перебування матері.

При підготовці службою у справах дітей документів по даній справі на чергове засідання у квітні місяці 2021 року вищезазначеної комісії стало відомо, що ОСОБА_4 так і не вирішила житлове питання й не працевлаштувалася. Окрім того, вона не спромоглася жодного разу з грудня 2020 року побачитися з дітьми, налагодити з ними контакт, надати матеріальної допомоги. У ході з`ясування думки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо повернення їх на виховання матері, діти категорично заперечили проти проживання з нею.

У зв`язку з вищезазначеним, комісія з захисту прав дитини дійшла висновку що ОСОБА_4 не спроможна на даний час виховувати та утримувати малолітніх сина та доньку. Вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки має реальну можливість виконувати їх, бо є дієздатною особою, яка може працювати й утримувати дітей, але не вчиняє відповідних дій. ОСОБА_4 , маючи достатньо часу, ні телефоном, ні очно не прагне спілкуватися з ними, не має бажання проявляти до них щонайменшої турботи. А її слова щодо намірів усунути причин, за яких вона не може забрати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до себе, є нікчемними, оскільки не містять реального підґрунтя.

У зв`язку з чим, позивач просив суд позбавити громадянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання та утриманню малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на орган опіки та піклування за місцем перебування дітей контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив сторонами по справі подано не було.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2022 року залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління-службу у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради та ОСОБА_5 .

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 09 жовтня 2014 року та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 липня 2018 року (а.с. 6, 7).

Батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 6).

Відомості про батька малолітнього ОСОБА_3 , в свідоцтві про народження записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7-8).

Згідно довідки про склад сім`ї від 12 квітня 2021 року ОСОБА_4 разом з дітьми - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року, ОСОБА_4 було продовжено строк тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 строком по 20 грудня 2018 року включно (а.с. 11).

У відповідності до рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 270 від 21 листопада 2018 року, надано малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 12).

Рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 34/015-19 від 20 лютого 2019 року про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем проживання опікуна ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_3 . Закріплено за малолітнім ОСОБА_3 право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців (а.с. 14-17).

01 червня 2020 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін (а.с. 18-20).

Як убачається з довідки про звільнення серії ДНП № 08418, ОСОБА_4 28 вересня 2020 року звільнилася з місць позбавлення волі (а.с. 21).

03 грудня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради із заявою щодо повернення їй на виховання малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 22), в якій зазначає, що нею створені всі умови для нормального проживання дитини. Вона перебуває на обліку в Дніпровському центрі зайнятості. Поки не працевлаштувалась на роботу, матеріальну допомогу їй надає її батько ОСОБА_9 та її брат ОСОБА_10 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання № 03/4224 від 06 листопада 2020 року складеного головним спеціалістом Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради Мещеряковою Ю.В. та провідним спеціалістом Синиця О.О., на підставі заяви з метою обстеження умов проживання дітей ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , видно, що умови проживання задовільні. В будинку дотримуються санітарно-гігієнічних норм. Будинок облаштований всіма необхідними меблями, відсутнє газопостачання, опалення будинку здійснюється електрообігрівачами, в наявності водопостачання. Для дітей виділена окрема кімната, є ліжка для сну, стіл для навчання, шафа для одягу. ОСОБА_4 проживає за даною адресою без реєстрації (а.с. 23).

Згідно довідок № 1364 від 04 листопада 2020 року та № 486 від 10 грудня 2020 року, ОСОБА_4 була зареєстрована як безробітна в Дніпровському міському центрі зайнятості з 27 жовтня 2020 року без виплат допомоги по безробіттю та була знята з 25 листопада 2020 року по заяві про відмову від послуг служби зайнятості (а.с. 24, 25).

З довідки № 21 від 25 лютого 2021 року видно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно навчається у 1 класі КЗ «Новодачинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів», заняття відвідує регулярно, забезпечена шкільним приладдям. Бабуся дівчинки завжди присутня на батьківських зборах, не байдужа до її успіхів у навчанні. Дівчинка завжди охайна і доглянута (а.с. 26).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує КЗДО «Пролісок» з 13 червня 2018 року і на даний момент зарахований до різновікової групи «Сонечко». Опікуном ОСОБА_3 з 20 лютого 2019 року є його бабуся - ОСОБА_1 , яка приводить і забирає дитину. Дитячий садочок дитина відвідує регулярно, завжди охайний та доглянутий. На протязі навчального року був відсутній по хворобі. За час відвідування садка, мати - ОСОБА_4 , жодного разу не з`являлася до дошкільного закладу, що підтверджується довідкою № 5 від 01 березня 2021 року (а.с. 27).

З акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 від 26 лютого 2021 року, складеного начальником відділу у справах захисту дітей та соціального захисту населення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Корощук Л.М., старостою сіл ОСОБА_11 , інспектором з соціальної роботи ОСОБА_12 на підставі щорічної перевірки з метою перевірки умов проживання дитини під опікою проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 , з якого убачається, що дитина мешкає в будинку з пічним опаленням, в будинок проведено водопровід, каналізація, гаряче водопостачання, в наявності є дрова, вугілля. Санітарний стан будинку добрий. Кімната для дитини облаштована необхідними меблями: ліжко, стіл, шафа, стілець. В наявності одяг для дитини, постільна білизна, іграшки, книги, продукти харчування (а.с. 28).

У листі управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 04/1185 від 15 березня 2021 року зазначено, що було запрошено ОСОБА_4 з метою надання роз`яснення щодо порядку поновлення її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , необхідності підготовки документів (а.с. 29).

З акту з`ясування думки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який складено начальником служби у справах дітей ОСОБА_13 , головним спеціалістом служби у справах дітей Перервою В.Л., в присутності батька дитини ОСОБА_5 , видно, що дитина ОСОБА_2 знає про існування матері, але нічого про неї не пам`ятає, бажає жити з батьком та бабусею (а.с. 31).

В акті з`ясування думки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , убачається, що дитина свою матір не пам`ятає, жити з нею не бажає (а.с. 32).

Також, надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно двох малолітніх дітей (а.с. 33-35).

Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п.15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач по справі після звільнення з місць позбавлення волі не приймала участі у вихованні дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані обставини не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачем не доведено ні суду першої, ні апеляційної інстанції, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала по трудовій угоді з 01 лютого 2021 року на ДП «Север» ТОВ «МФМ и К на посаді комірника, що підтверджується довідкою № 09 від 16 квітня 2021 року (а.с. 81), та отримувала заробітну плату, яка складає 6500 грн. щомісячно (а.с. 93).

Як убачається з характеристики від 24 червня 2021 року, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , охарактеризована посередньо, громадський порядок не порушує (а.с. 82).

З листів директору КЗО «СЗШ № 26» ДМР та директору КЗО «СЗШ № 86» ДМР видно, що відповідачка ОСОБА_4 намагається влаштувати дитину ОСОБА_2 до дитячого закладу (а.с. 83-84).

Крім того, відповідачка в судовому засіданні зазначила, що на даний час мешкає у АДРЕСА_2 , договір оренди не укладала, оскільки власник будинку перебуває в місцях позбавлення волі. Однак на підтвердження цього, на адресу суду надійшла письмова заява ОСОБА_14 , який є власником частки цього будинку, в якій зазначено, що він надає згоду на мешкання в цьому будинку ОСОБА_4 з її маленькими дітьми ОСОБА_3 , 2016 року народження та ОСОБА_2 , 2013 року народження (а.с. 56). Також надано до суду копію договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та копію паспорта ОСОБА_14 (а.с. 103-106). В подальшому обов`язково оформить орендні правоідносини.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2022 року було зобов`язано Управління-службу у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради:

- надати висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7

- провести обстеження умов проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 та надати відповідний акт обстеження.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції органом опіки та піклування та управлінням-службою у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради було надано висновок про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та акт умов проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 20.04.2022 року № 5/5-78 орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровської району Дніпровської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , 1988 р.н., відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . від 05.04.2022 року № 03/1154, ОСОБА_4 створені задовільні умови для проживання, навчання, розвитку дитини. Мати дитини приділяє належну увагу здоров`ю дитини.

Враховуючи вищевикладені докази, колегія суддів вважає, що відповідач в міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут дітей та виявляє інтерес до них. Зазначені фактори в сукупності, на думку суду, можна розцінювати як такі, що доводять відсутність факту ухилення відповідачки від виховання дітей, а також доводять відсутність факту свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками.

Крім того, при розгляді даної справи судом встановлено, що ОСОБА_4 самостійно звернулась до служби у справах дітей щодо повернення їй на виховання малолітніх дітей, облаштовує місце проживання її та її дітей, хоча на теперішній час не працевлаштована, однак намагається виправити таку ситуацію, відповідач має бажання спілкуватися з дітьми і утримувати їх.

Небажання спілкуватися з батьком дитини - ОСОБА_5 , суд розцінює як уникнення від конфліктів з ним, так як відповідач була засуджена вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК України - як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Потерпілим по даній справі був саме батько дитини - ОСОБА_5 , якому були спричинені тілесні ушкодження на фоні конфліктів. Таким чином, ОСОБА_4 свідомо уникає будь-яких суперечок з ОСОБА_5 , в свою чергу апелянт чи представник позивача не надали належних та допустимих доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача щодо дітей, а також доказів вжиття щодо відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав позивачем не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутністі правових підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Верховний Суд у справі № 243/13192/19ц від 15 квітня 2021 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Попередивши ОСОБА_4 про необхідність належного виконання нею батьківських обов`язків та поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків, суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог, а вжив дій щодо зміни поведінки матері у кращу сторону з метою забезпечення дотримання найкращих інтересів дітей, що не може розцінюватися як вихід за межі позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Наведене відповідає усталеній судовій практиці (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), а також позиції, висловленої у постанові Верховного Суду по справі № 216/2914/14-ц від 19 квітня 2021 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів, враховує відсутність свідомого нехтування відповідача своїми батьківськими обов`язками, та беручи до уваги той факт, що відповідач в міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут дітей та виявляє інтерес до них, а також відсутність інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, та приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Проте, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково посилався на положення Декларації прав дитини, заливши поза увагою, що дана Декларація не є міжнародним договором, не має в Україні виключно обов`язкового характеру, не встановлює презумпції у відносинах батьків і дітей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Однак, дані обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сторони не позбавлені у подальшому, якщо виникнуть інші обставини, відповідач не буде виконувати свої обов"язки по відношенню до її дітей, звернутись до суду, як з вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав за інших обставин, так і іншими вимогами, що передбачені законодавством України.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко