___________ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ___________
Пр. № 2-з/521/146/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Сегеда О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» Іваніцький Геннадій Васильович, з приводу навмисного затягування надання реструктуризації по оплаті за житлові-комунальні послуги позивачу з метою штучного наростання боргу позивача за житло та в подальшому позбавлення житла через великі платіжні борги,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» (далі ТОВ «КК «Сервіс Плюс»), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» Іваніцький Г.В., з приводу навмисного затягування надання реструктуризації по оплаті за житлові-комунальні послуги позивачу з метою штучного наростання боргу позивача за житло та в подальшому позбавлення житла через великі платіжні борги.

Разом із позовом, позивач надав до суду заяву про забезпечення позову, згідно якої просив суд, згідно якої просив суд накласти арешт на майно ТОВ «КК «Сервіс Плюс».

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідач ТОВ «КК «Сервіс Плюс» може саморозпуститись або юридична особа може стати банкротом, внаслідок чого позивач не матиме можливості отримати грошові кошти у випадку задоволення позову.

Дослідивши подану заяву, матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що на даний час між сторонами по справі виник спір з приводу відмови у наданні відповідачем позивачу реструктуризації заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг. Також позивач просить стягнути грошові кошти у розмірі 1360 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірими із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові №183/5864/17-ц від 17 жовтня 2018 року, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ТОВ «КК «Сервіс Плюс»не є співмірними із заявленими вимогами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

З наведеного слідує, що відомості про те, на яке саме майно заявник просить накласти арешт, чи на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

При зверненні до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 не надав до суду докази належності ТОВ «КК «Сервіс Плюс»на праві власності рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів.

Крім того, заявником не надано доказів щодо наявності у ТОВ «КК «Сервіс Плюс»грошових коштів, на яких саме рахунках та у яких банківських установах вони розміщені, що унеможливлює ідентифікувати наявність цих коштів у останнього.

Тобто, суду не надано доказів, які б достовірно підтверджували те, що у ТОВ «КК «Сервіс Плюс»є рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, які належать останньому на праві власності.

Разом з тим, заявником не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме: відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, не доведено обґрунтоване підтвердження наміру ТОВ «КК «Сервіс Плюс»навмисно ухилитися від виконання рішення суду, а саме по собі неврегулювання спору в досудовому порядку не може свідчити про те, що ТОВ «КК «Сервіс Плюс»має намір не виконувати судове рішення, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити його виконання рішення.

Згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові №183/5864/17-ц від 17 жовтня 2018 року, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Крім того, суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» Іваніцький Геннадій Васильович, з приводу навмисного затягування надання реструктуризації по оплаті за житлові-комунальні послуги позивачу з метою штучного наростання боргу позивача за житло та в подальшому позбавлення житла через великі платіжні борги залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ували суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Сегеда