Справа № 939/1745/21 Головуючий 1 інстанція- Герасименко М.М.
Провадження № 22-ц/824/4614/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області, Служба у справах дітей Бородянської селищної ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебуває у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим 17 березня 2018 року Шевченківським районним у м.Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис № 269. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 09 січня 2019 року Шевченківським районним у м.Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у м.Києві, актовий запис №50. Донька ОСОБА_4 проживає разом із нею і перебуває на її утриманні.

Вказувала, що ОСОБА_3 фактично не надає ніякої допомоги на утримання доньки ОСОБА_4 та участі у вихованні дитини не приймає, і фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Окрім того, зазначила, що відповідач неодноразово наносив їй тілесні ушкодження у присутності дитини, внаслідок чого були звернення до травмпункту та поліції, вважає таку поведінку відповідача неприпустимою та такою, що може спричинити серйозні психологічні травми у дитини, пригальмувати її розвиток, встановити психологічні бар`єри, що будуть заважати їй у подальшій самореалізації. Зазначила, що існує гостра необхідність ізолювати дитину від батька та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав. Додатково повідомила, що нею подано до Бородянського районного суду Київської області позовну заяву про розірвання шлюбу та заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

У зв`язку з наведеним, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 09 листопада 2021

- 2 -

року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд при розгляді справи не взяв до уваги надані нею докази, мотивуючи це тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. У серпні 2021 року Бородянським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 , але відповідач коштів на утримання дитини не сплачує в результаті чого утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим Бородянським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області. Відповідач фактично не надає ніякої допомоги на утримання спільної дитини та участі у вихованні не приймає, від своїх обов`язків постійно ухиляється. Під час судового засідання позивачка повідомляла, що ОСОБА_3 не дбає про матеріальне забезпечення дитини, він тривалий час не сплачував аліменти до того як вона звернулася до суду і після рішення суду не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 14776,77 грн. Службою у справах дітей Бородянської селищної ради під час слухання справи зроблено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, при цьому сам відповідач проігнорував і не прибув на засідання комісії до органу опіки і піклування і лише в телефонній розмові повідомив, що він нібито спілкується з дитиною та сплачує аліменти, що взагалі не відповідає дійсності і службою у справах дітей взагалі не перевірялося. Відповідач не з`являвся у судове засідання, відзиву на позовну заяву не надав, що говорить про те, що його взагалі не цікавить питання позбавлення батьківських прав, так як не цікавить життя, здоров`я та благополуччя їхньої спільної доньки.

Відповідач ОСОБА_3 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позивачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, оскільки вона з донькою перебуває за межами України.

Решта учасників, в тому числі відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлені про розгляд справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на їх електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні доньки ОСОБА_4 .

Також, суд керувався тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а

- 3 -

особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки забезпечення інтересів дітей повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ч.ч.2,3 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною 3 ст.157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав відповідно до яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно дороз`яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.15 вищевказаної постанови Пленуму Верхового Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи,

- 4 -

відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Акту встановлення фактичного проживання, складеного 21 липня 2021 року депутатом Бородянської селищної ради Захарченком І.В., за адресою: АДРЕСА_1 , проживають, але не зареєстровані ОСОБА_1 разом з дітьми - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , 2018 року народження.

Згідно копії протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне

- 5 -

правопорушення або таке, що готується, 02 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до поліції та повідомила, що 30 червня 2021 року приблизно о 19 годині її чоловік ОСОБА_3 , який мешкає окремо, наніс їй тілесні ушкодження. Постійно вживає спиртні напої, вчиняє домашнє насильство при малолітніх дітях.

Згідно довідки про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , 02 липня 2021 року до відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо домашнього насильства з боку її чоловіка ОСОБА_3 та нанесення їй тілесних ушкоджень. Інформацію за вказаним зверненням зареєстровано до єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні чи інші події відділу поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області за №7091 від 02 липня 2021 року. Поліцейським офіцером громади Бучанського РУП ГУНП в Київській області Зубчуком Б.П. було проведено перевірку інформації, викладену у зверненні, здійснено виїзд на місце події, учасники події змінили місце проживання, встановити свідків та очевидців не виявилося можливим. камери відеонагляду, які б могли зафіксувати дану подію відсутні. За час проведення перевірки заявниця в телефонній розмові повідомила, що претензій до чоловіка немає. На даний час проживає зі своєю малолітньою дитиною у м.Бородянка. ОСОБА_3 повідомив, що з дружиною помирився, алкогольні напої не вживає. З ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення протиправних дій, вчинення домашнього насильства, а також попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність. Перевірку за результатами звернення ОСОБА_1 закінчено, матеріали перевіркисписано до справи та передано на зберіганнядо канцелярії відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

Службою у справах дітей Бородянської селищної ради надано висновок, який затверджено рішенням виконавчого комітету Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області №578 від 07 жовтня 2021 року, про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно наданого висновку, ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком малолітньої дитини є ОСОБА_3 . У телефонному режимі ОСОБА_3 повідомив, що спілкується з дитиною та надає матеріальну допомогу, що ОСОБА_1 підтвердила на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Бородянської селищної ради. Інформація про притягнення батька до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків відсутня. Також відсутня інформація по заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 на дитину. Діючи виключно в інтересах дитини, беручи до уваги недостатність наданої інформації та документів, що підтверджують ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків, Служба у справах дітей Бородянської селищної ради зробила висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивачка надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Бородянського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), відповідно до якого у відповідача у період з 28 липня 2021 року по 31 жовтня 2021 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 11198,02 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України і

- 6 -

вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 дійшов висновку про те, що сам по собі факт реєстрації та проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. При цьому, Верховний Суд наголосив, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

З огляду на викладене та встановлені у справі обставини суд пирйшов до вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками і вважає їх правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при розгляді справи не взяв до уваги надані нею докази, мотивуючи це тим, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків необгрунтовані.

Суд врахував надані позивачкою докази, однак прийшов до висновку, що вони не єпереконливими і не можуть бути достпатньою і вагомою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, який є крайнім заходом. Незгода відповідачкою із оцінкою суду не означає її відсутність.

Доводи апеляційної скарги про видачу у серпні 2021 року Бородянським районним судом Київської області наказу про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 та відсутність їх сплати і наявність заборгованості та ненадання батьком ніякої допомоги на утримання доньки не спростовують виснговків суду про відсутність достатньо вагомих підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення одного з батьків від виконання своїх обов`язків саме по вихованню дитини, а не будь-яких інших.

Посилання у скарзі на те, що службою у справах дітей Бородянської селищної ради під час слухання справи зроблено висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, при цьому сам відповідач проігнорував і не прибув на засідання комісії до органу опіки і піклування і лише в телефонній розмові повідомив, що він нібито спілкується з дитиною та сплачує аліменти, не спростовують висновків суду про відсутність підстав для позбавлення прав, оскільки висновок служби у справах дітей оцінений судом поряд із іншими доказами і не є вирішальним.

Це ж стосується аргументів апеляційної скарги про те, що відповідач не з`являвся у судове засідання, відзиву на позовну заяву не надав, що говорить про те, що його взагалі не цікавить питання позбавлення батьківських прав, так як не цікавить життя, здоров`я та благополуччя їхньої спільної доньки, які не спростовують висновків суду про відсутність підстав для позбавлення відповідача прав.

Незалежно від явки чи неявки відповідача в судове засідання суд зобов`язаний вирішити спір ан підставі закону.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам позивачки, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за

- 7 -

необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

- 7 -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: