ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2022 року м. Чернівці

справа № 715/1464/21

провадження №22-ц/822/639/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретаря Скрипка С.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_4 , ОСОБА_5

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року, головуючий у першій інстанції Григорчак Ю.П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у червні 2021 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Зазначали, що внаслідок смерті батька ОСОБА_6 відкрилась спадщина 12 грудня 2020 року.

До спадкового майна належить частина житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ.А площею 103,5 кв.м, сараю літ.Б площею 6,4 кв.м, сараю літ.В площею 12,2 кв.м, сараю літ.Г площею 15,5 кв.м, убиральні літ.Д площею 1,4 кв.м, убиральні літ.Е площею 1,7 кв.м, сараю літ.Є площею 6,7 кв.м, сараю літ.Ж площею 6,7 кв.м, сараю літ.З площею 11,6 кв.м, котельні літ.И площею 7,4 кв.м, житлового будинку літ.І площею 165,3 кв.м, огорожі №1-3 загальною вартістю 269392 грн.

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Глибоцького райноного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. від 14 червня 2021 року №78/02-31 та постановою приватного нотаріуса Глибоцького райноного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. від 14 червня 2021 року №79/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Вказували, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить до майна колгоспного двору, членами якого на 15 квітня 1991 року були голова ОСОБА_7 , діти ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина 24 вересня 1994 року на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_6

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 своєчасно прийняли спадщину, мають право на частину житлового будинку АДРЕСА_1 кожний.

Просили визнати право власності ОСОБА_4 на спадкове майно частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ.А площею 103,5 кв.м, сараю літ.Б площею 6,4 кв.м, сараю літ.В площею 12,2 кв.м, сараю літ.Г площею 15,5 кв.м, убиральні літ.Д площею 1,4 кв.м, убиральні літ.Е площею 1,7 кв.м, сараю літ.Є площею 6,7 кв.м, сараю літ.Ж площею 6,7 кв.м, сараю літ.З площею 11,6 кв.м, котельні літ.И площею 7,4 кв.м, житлового будинку літ.І площею 165,3 кв.м, огорожі №1-3 загальною вартістю 269392 грн., яке належало батькові ОСОБА_6 .

Визнати право власності ОСОБА_5 на спадкове майно частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ.А площею 103,5 кв.м, сараю літ.Б площею 6,4 кв.м, сараю літ.В площею 12,2 кв.м, сараю літ.Г площею 15,5 кв.м, убиральні літ.Д площею 1,4 кв.м, убиральні літ.Е площею 1,7 кв.м, сараю літ.Є площею 6,7 кв.м, сараю літ.Ж площею 6,7 кв.м, сараю літ.З площею 11,6 кв.м, котельні літ.И площею 7,4 кв.м, житлового будинку літ.І площею 165,3 кв.м, огорожі №1-3 загальною вартістю 269392 грн., яке належало батькові ОСОБА_6

ОСОБА_2 у липні 2021 року звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту спадкування та набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Зазначала, що господарство по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року належало до суспільної групи господарств колгоспний двір, у якому проживали голова двору ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Внаслідок смерті матері ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , однак ОСОБА_6 проживав у м.Чернівці без реєстрації.

Прийняла спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_8 , фактично проживала у будинку АДРЕСА_1 , утримувала майно.

Вказувала, що ОСОБА_6 лише у 2020 році проживав у будинку АДРЕСА_1 , участі в утриманні майна не приймав.

Посилалася на те, що відкрито, без правових підстав, добросовісно використовує 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 з червня 1994 року.

Просила встановити факт прийняття спадщини з 24 вересня 1994 року після смерті матері ОСОБА_8 .

Визнати право власності на спадкове майно 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ.А площею 71,1 кв.м, житлового будинку мезоніну літ.Ж площею 44,8 кв.м, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Г, сараю літ.И, сараю літ.К, сараю літ.К, вбиральні літ.Е, вбіральні літ.М, котельні літ.З, воріт з хвірткою №1, огорожі №2 вартістю89797 грн. 33 коп.

Визнати право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ.А площею 71,1 кв.м, житлового будинку мезоніну літ.Ж площею 44,8 кв.м, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Г, сараю літ.И, сараю літ.К, сараю літ.К, вбиральні літ.Е, вбіральні літ.М, котельні літ.З, воріт з хвірткою №1, огорожі №2 вартістю89797 грн. 33 коп. за набувальною давністю.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 вересня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду із позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково.

Визнано право власності ОСОБА_4 на частину нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2.

Визнано право власності ОСОБА_5 на частину нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2.

В решті відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту спадкування та набуття права власності на майно за набувальною давністю задоволено частково.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано право власності ОСОБА_2 на частину нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2.

В решті відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт прийняття спадщини з 24 вересня 1994 року після смерті матері ОСОБА_8 .

Визнати право власності на спадкове майно, що складається з 2/3 частин частину житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2.

Визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2 за набувальною давністю.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Вважає доведеним, що на день смерті ОСОБА_8 у житловому будинку АДРЕСА_1 проживала лише ОСОБА_2 . Покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підтвердження наведеного факту не спростовані судом першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є близькими родичами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та зацікавленими особами.

Покази свідків щодо проживання ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_12 на другому поверсі самочинно збудованого житлового будинку літ.Ж спростовуються обставинами проживання ОСОБА_6 у 2020 році на першому поверсі та не придатності для проживання другого поверху.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено у клопотанні про поновлення строку та приєднанні до матеріалів справи фото таблиці.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано фактичне прийняття нею спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_8 на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Висновок суду першої інстанції про вступ ОСОБА_6 в управління спадковим майном не відповідає обставинам справи.

Судом першої інстанції безпідставно критично оцінено довідку Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 5 квітня 2021 року №686, яка оформлена на підставі показів сусідів.

Посилається на доведеність факту відкритого, без правових підстав, добросовісного користування 1/3 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , яка на 15 квітня 1991 року належала ОСОБА_6 , утримання майна.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просять апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту спадкування та набуття права власності на майно за набувальною давністю частково, суд першої інстанції вважав, що підлягає захисту право ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті батька ОСОБА_6 шляхом визнання права власності на частини житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2 кожної.

Підлягає захисту право власності ОСОБА_2 шляхом визнання права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що до складу спадщини не можуть входити об`єкти самочинного будівництва, внаслідок смерті ОСОБА_8 спадщина відкрилась на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ.А загальною площею 83,3 кв.м, жилою площею 30,6 кв.м, сараї літ.Б, В, Г, вбиральня літ.Е, ворота №1 огорожа №2.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

Водночас, суд першої інстанції вважав доведеним прийняття ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спадщини після смерті матері ОСОБА_8 .

Так, суд першої інстанції послався на довідку Чагорської мільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 24 грудня 2020 року №3148 про реєстрацію ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 на 24 вересня 1994 року, покази свідків про вступ ОСОБА_6 в управління спадковим майном, використовуючи в якості житла, зберігаючи речі, обробляючи присадибну ділянку.

Крім того судом першої інстанції встановлено прийняття ОСОБА_4 , ОСОБА_5 спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті батька ОСОБА_6 12 грудня 2020 року, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про набуття права власності на майно за набувальною давністю, суд першої інстанції керувався положеннями частини 1, 2, 4 статті 344 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права власності ОСОБА_2 на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Мотивовано висновки суду першої інстанції тим, що ОСОБА_2 володіє житловим будинком АДРЕСА_1 як співвласник, частки співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не виділено в натурі, що унеможливлює володіння ОСОБА_2 саме часткою ОСОБА_6 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає в частині.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина 12 грудня 2020 року.

ОСОБА_15 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_16 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 17 травня 2013 року актовим записом №560, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_19 .

Шлюб між ОСОБА_20 та ОСОБА_17 зареєстрований відділом цивільного стану м.Сучава 19 липня 2017 року актовим записом №721, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_21 .

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Глибоцького райноного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. від 14 червня 2021 року №78/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Постановою приватного нотаріуса Глибоцького райноного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. від 14 червня 2021 року №79/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина 24 вересня 1994 року.

За довідкою архівного відділу Глибоцької районної державної адміністрації від 21 грудня 2020 року №1/518 у документах архівного фонду виконавчого комітету Чагорської сільської ради за 1991-1995 роки існують відомості про те, що господарство по АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспної, у ньому проживали голова ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_22 , син ОСОБА_23 .

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Чагорської сільської Ради народних депутатів 25 січня 1989 року, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , належать колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8 .

За довідкою Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 24 грудня 2020 року №3148 ОСОБА_8 постійно проживала за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_8 разом з нею постійно зареєстровані та проживали донька ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 .

Згідно довідки Чогарської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 24 грудня 2020 року №3148, довідкою Чогарської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 5 квітня 2021 року №686 спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були постійно прописані в будинку АДРЕСА_1 в період шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_8 .

За технічним паспортом будинковолодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ.А площею 103,5 кв.м, сараю літ.Б площею 6,4 кв.м, сараю літ.В площею 12,2 кв.м, сараю літ.Г площею 15,5 кв.м, убиральні літ.Д площею 1,4 кв.м, убиральні літ.Е площею 1,7 кв.м, сараю літ.Є площею 6,7 кв.м, сараю літ.Ж площею 6,7 кв.м, сараю літ.З площею 11,6 кв.м, котельні літ.И площею 7,4 кв.м, житлового будинку літ.І площею 165,3 кв.м, огорожі №1-3 загальною вартістю 269392 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Частиною 1 статті 112 ЦК Української РСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

На підставі частини першої статті 120 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 10 постанови від 2 березня 1973 року № 3 «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» роз`яснив, що розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало колгоспному дворі і зберіглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до статті 123 ЦК УРСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх його членів (в тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя.

Визначення суспільної групи господарства урегульовано Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26.

За змістом п.20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників.

Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію.

Таким чином, господарства пенсіонерів, які мають працюючих членів сім`ї, але які не є працюючими членами колгоспу, відносяться до суспільної групи відповідно робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цc15 зазначено, що застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим. […]

Погосподарські книги є документами первинного обліку в сільських радах. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільської ради.

За довідкою архівного відділу Глибоцької районної державної адміністрації від 21 грудня 2020 року №1/518 у документах архівного фонду виконавчого комітету Чагорської сільської ради за 1991-1995 роки існують відомості про те, що господарство по АДРЕСА_1 належить до суспільної групи колгоспної, у ньому проживали голова ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_22 , син ОСОБА_23 .

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Чагорської сільської Ради народних депутатів 25 січня 1989 року, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , належать колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8 .

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов правильних висновків про застосування положень статей 120, 123 ЦК Української РСР до спірного домоволодіння, набуття ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 права власності на 1/3 частини житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , кожним.

Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина 24 вересня 1994 року на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК УРСР).

Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Частиною другою статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив у володіння або управління спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР передбачав фактичне прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

У абзаці другому пункту першого Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення N 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

За змістом абзацу другого пункту 16 наведеної Постанови при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Як вбачається із роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Разом з тим, ОСОБА_2 просить встановити факт прийняття спадщини.

За довідкою Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 24 грудня 2020 року №3148 ОСОБА_8 постійно проживала за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_8 разом з нею постійно зареєстровані та проживали донька ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 .

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що висновок суду першої інстанції про вступ ОСОБА_6 в управління спадковим майном не відповідає обставинам справи.

Постійне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини підтверджено записами у погосподарській книзі відповідно довідки архівного відділу Глибоцької районної державної адміністрації від 21 грудня 2020 року №1/518.

За довідкою Чогарської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 24 грудня 2020 року №3148, довідкою Чогарської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 5 квітня 2021 року №686 спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були постійно прописані в будинку АДРЕСА_1 в період шести місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_8 .

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 зазначили, що після смерті ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1 постійно проживала ОСОБА_2 , а ОСОБА_6 періодично приїжджав до будинку, що підтверджує факт вступу спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в управління чи володіння спадковим майном.

Також свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 показали, що ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8 проживав з дружиною у новозбудованому будинку по АДРЕСА_1 .

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 не вказували на те, що ОСОБА_6 періодично приїжджав до будинку АДРЕСА_1 поза межами шестимісячного строку після смерті матері ОСОБА_8 .

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2 про спростування проживання ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_12 на другому поверсі самочинно збудованого житлового будинку літ.Ж фототаблицею.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На підставі частина 1 стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Отже, фотографії, об`єднані у фототаблицю є електронними доказами.

За змістом частини третьої, четвертої статті 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Приєднані до матеріалів справи фотографії, об`єднані у фототаблицю, не засвідчені у порядку, передбаченому законом.

У такому разі фотографії, об`єднані у фототаблицю, не є належними і допустимими доказами в розумінні норм цивільного процесуального закону.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про прийняття спадщини шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном спадкоємцями першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних частках по 1/6 (1/3 : 2).

Отже судом першої інстанції правильно встановлено право власності ОСОБА_6 на частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , яка складається з права власності на 1/3 частину майна колгоспного двору, на 1/6 частину майна у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 .

Внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина 12 грудня 2020 року.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , заведеної приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Невестюк А.М., ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звернулиася з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 .

Постановою приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. від 14 червня 2021 року №78/02-31 та постановою приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Невестюка А.М. від 14 червня 2021 року №79/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Встановивши обсяг спадкового майна, а також коло спадкоємців першої черги ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які її прийняли спадщину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання права власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у порядку спадкування на частини нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок літ. «А» загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Е», ворота №1, огорожа №2 за кожною.

Разом з тим суд першої, визнавши право власності ОСОБА_2 на частину наведеного майна вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Аналіз позовних вимог свідчить, що ОСОБА_2 просила визнати право власності на спадкове майно, що складається з 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ.А площею 71,1 кв.м, житлового будинку мезоніну літ.Ж площею 44,8 кв.м, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Г, сараю літ.И, сараю літ.К, сараю літ.К, вбиральні літ.Е, вбіральні літ.М, котельні літ.З, воріт з хвірткою №1, огорожі №2.

За таких обставин не заслуговують на увагу вимоги ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про визнання права власності на спадкове майно, що складається з 2/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ.А площею 71,1 кв.м, житлового будинку мезоніну літ.Ж площею 44,8 кв.м, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Г, сараю літ.И, сараю літ.К, сараю літ.К, вбиральні літ.Е, вбіральні літ.М, котельні літ.З, воріт з хвірткою №1, огорожі №2, оскільки ОСОБА_2 таких позовних вимог не заявляла.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Крім того, враховуючи частини першу та третю статті 1277 ЦК України, можна дійти висновку, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-2924св21), від 24 червня 2021 року у справі № 219/49/20 (провадження № 61-2924св21), від 23 вересня 2021 року у справі № 206/1759/20 (провадження № 61-9602св21).

Встановлено, що власником спірного майна є ОСОБА_6 , який не відмовився від належного йому нерухомого майна.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю у порядку частини першої статті 344 ЦК України.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року в частині визнання права власності ОСОБА_2 на частину нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок літ. «А» загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Е», ворота №1, огорожа №2 підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2022 року в частині визнання права власності ОСОБА_2 на частину нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок літ. «А» загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Е», ворота №1, огорожа №2 скасувати.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

О. О. Одинак