Справа № 367/2122/22
Провадження №2-о/367/192/2022
УХВАЛА

Іменем України

про залишення позовної заяви без руху

07 липня 2022 року м. Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Кухленко Д.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,-

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, яка подана з порушенням вимог ст. 175, 177, 294 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України,заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Проте заявником не надано доказів проживання в Ірпінському регіоні, що унеможливлює визначити підсудність зазначеної справи.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 4 ст. 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз`яснено в пункті 13 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, залучивши при цьому до участі у справі в якості заінтересованої особи орган РАЦСу, з дотриманням ст. 120 ЦПК України.

Однак в поданій заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником не зазначено заінтересовану особу.

Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Проте, в порушення норм закону, позивачем не додано копії заяви з належним чином завіреними додатками для зацікавлених осіб.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до Порядку засвідчення копій документів, визначеного пунктом 5.26 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, "Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ4163-2020, прийнято наказом Державного підприємства «Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП«УкрНДНЦ») від 01липня2020року №144, набрав чинності з 01вересня2021року), відмітка про засвідчення копії документа складається з таких слів: «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Зазначеним вище способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа. Разом з тим, якщо копія документа охоплює декілька сторінок, позивач має право прошити та пронумерувати його копію та засвідчити належним чином лише останню його сторінку, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/5894/17.

Проте, як вбачається з наданих заявником копій документів, то вони не засвідчені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, заявником не надано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому Законом України «Про судовий збір» розмірі, а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 496,20 грн.

При цьому заявник вважає себе звільненим від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Натомість норми Закону України "Про судовий збір" визначають заяви, за яких справляння судового збору не передбачено взагалі, та коло осіб, яким надається пільга у виді звільнення від сплати судового збору за подачу певних (визначених законом) заяв.

Аналіз положень ст. 1 Закону України "Про судовий збір" дозволяє дійти висновку про те, що судовий збір не справляється лише за подання заяви про встановлення факту смерті за певних обставин, а саме: особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; встановлення факту смерті особи, яка загинула або пропала безвісти в районах проведення воєнних дій або антитерористичних операцій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Згідно із п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено звільнення від сплати судового збору за звернення із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, необхідність у встановленні якого виникла внаслідок: вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

В свою чергу такі обставини мають виникати внаслідок: збройної агресії, збройного конфлікту, тимчасової окупації території України, надзвичайної ситуації природного чи техногенного характеру.

Отже, законодавцем чітко визначено причинно-наслідковий зв`язок між подією (збройна агресія, конфлікт тощо), котра тягне за собою певний наслідок (вимушене переселення, загибель тощо), який і повинен бути підтверджений судом як факт, що має юридичне значення.

Сама по собі наявність у заявника довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не звільняє його від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" за звернення до суду для встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, навіть, якщо він і пов`язаний із обставинами, що відбулися на території, тимчасово непідконтрольній органам державної влади України.

Як вбачається зі змісту із поданої до суду заяви та доданих до неї документів, заявник просить суд встановити факт смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла у м. Донецьк, причиною смерті цієї особи (за доданими до заяви копіями документів) стало тривала хвороба церебральний атеросклероз. У заяві також зазначено, що факт смерті необхідно встановити задля державної реєстрації смерті померлої.

Разом з тим, у заяві не зазначено та не підтверджено жодними доказами, що необхідність у встановленні вказаного факту виникла внаслідок вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайною ситуацією природного чи техногенного характеру.

При поданні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення (в розглядуваному випадку - факту смерті особи), навіть якщо він і пов`язаний із обставинами, що відбулися на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України, наявність у заявника лише довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи не є підставою для звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки вказаною нормою передбачено також наявність інших наведених обставин, які не підтверджені у поданій до суду заяві та доданих до неї документах.

За наслідками дослідження заяви та доданих до неї документів не встановлено підстав, передбачених ст. 1 Закону України "Про судовий збір", за котрими вказана заява була б віднесена до категорії заяв, судовий збір за подання яких не справляється.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі N 243/12928/18 (провадження N 61-5728св19) висловлена правова позиція, згідно з якою заява про встановлення факту смерті особи, чоловіка подана у зв`язку з необхідністю оформлення недоотриманої пенсії та спадщини, а не у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно має бути оплачена судовим збором.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі N 243/9106/18, від 04.10.2019 року у справі N 242/4145/19, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 року у справі N 350/2002/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження встановлюється ставка судового збору на рівні 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

З наведеного вбачається необхідність застосування до заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті фізичної особи на тимчасово окупованій території України наслідків, передбачених ст. 185 ЦПК України (залишення заяви без руху, встановлення заявнику строку для усунення недоліків). Належним способом усунення недоліків є сплата суми судового збору за розгляд заяви окремого провадження та подання до суду документа на підтвердження такої сплати.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.50) визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення Суду від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland")). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення Суду від 20.02.2014 року у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia")).

Вимога сплати судового збору прямо передбачена нормами чинного законодавства та відповідно до ст. 6 Конвенції з прав та основоположних свобод людини не є перешкодою для доступу до правосуддя, оскільки чинним законодавством передбачений порядок звільнення від сплати судового збору судом. Суддя вважає за необхідне роз`яснити в цій ухвалі, що заявник не позбавлений права звернення до суду із клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або відстрочення сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 136 ЦПК України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті- залишити без руху.

Заявнику надати строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі судді - 10 днів з дня отримання даної ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява відповідно до ст. 185 ч. 3 ЦПК України буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://ip.ko.court.gov.ua/sud1013/.

Суддя: Д.С. Кухленко