КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9787/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року місто Київ

справа № 757/26051/18-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 таОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

27 січня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подало заяву про уточнення позовних вимог, в якій просило: у погашення заборгованості за кредитним договором №014/8051/74/56510 від 11 червня 2007 року у сумі: 2 771 208,49 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 в частині, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 у частині:

34/300 частин квартири, що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 травня 2007 року;

41/100 частин квартири, що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04 травня 2007 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою ринкової вартості на момент продажу.

У травні 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило забезпечити збереження предмета іпотеки, а саме 157/300 частин квартириАДРЕСА_1 , а саме зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та уповноважену ним представникам, уповноважену експерту з оцінки майна, представнику страхової компанії, представнику експлуатаційної організації, який має змогу відкривати двері, та представнику охоронної компанії, що забезпечує фізичну охорону та безпеку даних осіб, фізичний доступ до 157/300 частини квартири АДРЕСА_1 для здійснення оцінки вартості даної частки квартири з метою її страхування відповідно до Закону України «Про іпотеку» та забезпечення фізичної охорони даної частки квартири до розгляду справи по суті.

Заяву обгрунтовувало тим, що іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права іпотекодержателем, надавати йому всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотеко держателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки.

Вказувало, що відповідач чинить перешкоди позивачу у реалізації ним права перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки, не надає йому жодних документів, необхідних для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також не забезпечує йому фізичний доступ до предмета іпотеки.

Зазначало, що відповідач відповідно до наявної інформації, має намір проводити демонтаж елементів оздоблювального ремонту, а також частин майна, таких як двері, вікна, освітлення, радіатори опалення, тощо, що знецінить предмет іпотеки.

Посилалося на те, що ОСОБА_1 здає в оренду усю квартиру, тобто не лише свою частку даної квартири у розмірі 157/300, а й частку третьої особи, тобто предмет іпотеки використовується не за цільовим призначенням.

Вказувало, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що вартість предмету іпотеки суттєво знизиться та коштів від реалізації предмета іпотеки може бути недостатньо для виконання кредитних зобов`язань відповідача перед позивачем.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не звернув уваги на підстави для забезпечення позову, належним чином не оцінив ризики від невжиття заходів забезпечення позову, так як майно у зв`язку з порушенням прав іпотекодержателя внаслідок неправомірних дій іпотекодавця втрачає свою вартість.

Вказувало, що іпотекодавець позбавлений фактичних прав на належне збереження предмета іпотеки.

Зазначало, що суд не звернув увагу на те, що іпотекодавець не виконує умови договору іпотеки, у тому числі щодо страхування предмету іпотеки, який при укладенні договору іпотеки гарантував, що у разі пошкодження предмету іпотеки іпотекодержатель отримав би страхове відшкодування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову та не надав підтвердження того, що спірний житловий будинок мають намір відчужити, а посилання які містися в матеріалах заяви, не дають достатніх підстав для підтвердження наміру.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, порушуючи питання про забезпечення позову, позивач посилався на те, що відповідач чинить йому перешкоди у реалізації останнім права перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки, не надає йому жодних документів, необхідних для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також не забезпечує йому фізичний доступ до предмета іпотеки.

Зазначав, що відповідач відповідно до наявної інформації, має намір проводити демонтаж елементів оздоблювального ремонту, а також частин майна, таких як двері, вікна, освітлення, радіатори опалення, тощо, що знецінить предмет іпотеки.

При цьому, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, будь-яких фактичних даних та належних доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач в заяві можуть ускладнити виконання рішення суду у разі його задоволення чи привести до необхідності додавати значних зусиль для відновлення прав саме позивача до суду не надано.

Натомість, заява містить лише посилання на потенційну можливість відповідача проводити демонтаж елементів оздоблювального ремонту, а також частин майна, таких як двері, вікна, освітлення, радіатори опалення, тощо, що знецінить предмет іпотеки, без достатнього обґрунтування, що не є достатньою підставою для забезпечення позову.

При цьому, будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до розгляду справи по суті існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про забезпечення позову.

Однак колегія суддів не погоджується з мотивуванням суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає зміні, шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: