Житомирський апеляційний суд
Справа №295/48/18 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року
Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №295/48/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Галагуза Віталія Васильовича на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :
У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Товариство, Банк, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.07.2012 у розмірі 106000 грн. станом на 31.10.2017, яка складається з наступного: 12918 грн. 52 коп. заборгованість за кредитом; 93081 грн. 48 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, а також вирішити питання стягнення із відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся в Банк, підписав заяву № б/н від 11.07.2012, згідно якої отримав кредит у розмірі 13000 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тим самим він підтвердив свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконував, а тому станом на 31.10.2017 заборгованість за договором становила 106000 грн. з яких: 12918 грн. 52 коп. заборгованість за кредитом; 93081 грн. 48 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2018 року позов задоволено повністю і вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Галагуз В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права. Справа була розглянута без належного повідомлення відповідача, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ОСОБА_1 жодним чином не був повідомлений про розгляд справи, оскільки вся кореспонденція надходила на адресу АДРЕСА_1 . Хоча суду достеменно було відому про адресу реєстрації ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями про адресу реєстрації від 11.01.2018, де ОСОБА_2 і проживає з 2011 року.

Крім того, зазначає, що анкета-заява була складена 11 липня 2012 року, однак копія вказаного документу жодним чином не доводить факту отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів. Заява-анкета не містить жодних відомостей щодо умов кредитування - ні суми кредиту, ні процентної ставки, ні строку договору. Крім того, розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи, не є деталізованим, оскільки є незрозумілим, яка сума кредиту отримувалася, на яку суму кредиту були нараховані проценти, яким чином здійснювався розрахунок процентів та на які суми нараховувалися штрафні санкції тощо.

Вказує, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданим позивачем, останні платежі датуються 21 січня 2014 року. Вказує, що згідно з правовою позицією Верховного суду України від 09.11.2016 р. у справі №6-1457цс16перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути задоволена з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 11 липня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 13 000 грн. та надано у користування кредитну карту.

Крім того, у позовній заяві позивачем зазначено, що договір № б/н від 11.07.2012 складається з Анкети-заяви про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг», підписану відповідачем, самих «Умов та правил надання банківських послуг», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна.

На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, Умов і правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк нарахував відповідачу заборгованість станом на 31.10.2017 у розмірі 106000 грн., яка складається з наступного: 12918 грн. 52 коп. заборгованість за кредитом; 93081 грн. 48 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог у повному обсязі.

Однак, з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Заява-анкета від 11.07.2012 не містить жодних відомостей про отримання відповідачем будь-якої суми кредиту, платіжної чи іншої карти або будь-якого із інших засобів доступу до карткового рахунку через віддалені канали обслуговування, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, як і не містить даних про сукупну вартість кредиту, відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 11.07.2012 відсутні істотні умови укладення кредитного договору, оскільки заява не містить вказівки про кредитний ліміт, який встановлено відповідачу, не вказано, яку саме картку він бажав оформити та з яким кредитним лімітом, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Крім того, анкета-заява не містить будь-яких даних про строк дії кредитної картки, строку повернення кредиту тощо. Також в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи із правового аналізу вказаних норм, документ з назвою «Извлечение из условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. №СП-2010-256», долучений до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки він не містить підпису відповідача.
Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови договору про надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету, суду не надано.
Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору.
Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При вирішенні даного спору також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
Кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Як встановлено апеляційним судом із матеріалів справи, на виконання договору б/н від 11.07.2012 року відповідачу було відкрито рахунок із встановленим кредитним лімітом 13000 грн.
Із наданого Банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.07.2012, вбачається, що усього по рахунку надходжень поступило 113041,39 грн. (а.с.8-11), тобто, саме така сума була стягнута банком із картки відповідача на погашення заборгованості по кредиту.
Таким чином, із доказів, поданих позивачем, вбачається повернення у повному обсязі фактично отриманих ОСОБА_1 грошових коштів за спірним договором б/н від 11.07.2012 року, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якої у випадку, коли заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Кошти, списані банком із рахунків ОСОБА_1 на погашення спірного кредиту у сумі 113041,39 грн., були зараховані на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом згідно із наявним розрахунком заборгованості безпідставно, оскільки заявою-анкетою б/н від 11.07.2012 року не було передбачено нарахування відсотків за користування кредитом. Тобто, ці кошти позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості слід зараховувати на погашення тіла кредиту.
Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 9 січня 2020 року у справі із подібними правовідносинами №643/5521/19 (провадження №61-20093св19).
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із ухваленням колегією суддів рішення про відмову у задоволенні позову, то із позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені останнім витрати на сплату судового збори при поданні апеляційної скарги в сумі 2643 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Галагуза Віталія Васильовича задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені останнім витрати на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги в сумі 2643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді