Справа № 303/7352/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Закарпатської митниці ДФС, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - головний державний інспектор відділу оперативного реагування №1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС Бартованець Іван Миколайович про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Закарпатської митниці Державної фіскальної служби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, головний державний інспектор відділу оперативного реагування № 1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці Державної фіскальної служби Бартованець І. М., про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що 05 лютого 2017 року у зоні митного контролю митного поста «Тиса» Закарпатської митниці Державної фіскальної служби на ділянці «в`їзду в Україну» він був затриманий уповноваженими працівниками Закарпатської митниці Державної фіскальної служби, якими прийнято рішення про вилучення у нього автомобіля Lancia Kappa, номерний знак Республіки Словаччини НОМЕР_1 , 1996 року випуску, і документів на цей транспортний засіб з підстав сумніву у достовірності доручення на право користування цим автомобілем. 08 лютого 2017 року державним інспектором відділу оперативного реагування № 1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці Державної фіскальної служби Бартованець І. М. було складено протокол про порушення митних правил на підставі частини першої статті 483 Митного кодексу України та на підставі статті 511 Митного кодексу України вилучено автомобіль Lancia Kappa, номерний знак Республіки Словаччини НОМЕР_1 , 1996 року випуску, який належить йому на праві користування і володіння. Зазначений автомобіль був переданий на зберігання до складу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби у м. Чоп, де й знаходиться на цей час.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 05 вересня 2018 року, було закрито провадження по адміністративній справі про порушення митних правил відносно нього на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України.

Вказане свідчить, що судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено незаконність адміністративного провадження стосовно нього і, як наслідок, незаконність вилучення автомобіля та інші обмеження його прав і свобод. Таким чином, він тривалий час перебував під безпідставним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

Крім того, вказував, що внаслідок вилучення автомобіля, який слугував йому засобом отримання прибутку, йому було завдано моральної шкоди.

На підставі вказаного ОСОБА_2 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку шкоду, завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади, у загальному розмірі 352 854,76 грн, яка складається із моральної шкоди у розмірі 282 948,00 грн, вартості вилученого автомобіля з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 22 206,76 грн та витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи про адміністративне правопорушення, у розмірі 47 700,00 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник П.П. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що постанова Ужгородського міськрайонного суду від 18.01.2018 року підтверджує право позивача на відшкодування шкоди. Вказує, що згідно ч. 1 ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода завдана внаслідок вчинення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. В позовній заяві ним надано детальний розрахунок розміру шкоди із зазначенням щодо кожної окремої частини. Також витрати, понесені позивачем на оплату послуг адвоката підтверджені належними доказами, однак суд взагалі не вмотивував у рішення відмову у їх стягненні. Також ним правомірно ставиться питання про стягнення інфляційних втрат, оскільки зобов`язання по відшкодуванню конкретної шкоди є грошовим.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович задоволено частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник П.П. подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційну скаргу задоволено частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності апелянта.

Інші учасники процесу в черговий раз в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи були повідомленні належним чином.

Вказане свідчить про умисне і свідоме небажання брати участь в судовому розгляді справи і затягуванні процесу.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08 лютого 2017 року державним інспектором відділу оперативного реагування № 1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці Державної фіскальної служби Бартованець І. М. складено протокол про порушення митних правил № 0263/305000016/17 відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 483 Митного кодексу України. Згідно з протоколом про порушення митних правил було вилучено автомобіль Lancia Kappa, номерний знак Республіки Словаччини НОМЕР_1 , 1996 року випуску.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 05 вересня 2018 року, було закрито провадження по адміністративній справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України, а вилучений автомобіль згідно з протоколом про порушення митних правил повернуто власнику або його представнику за дорученням.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що у наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Судом встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 січня 2018 року, що набрала законної сили, було закрито провадження по адміністративній справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України, а вилучений автомобіль згідно з протоколом про порушення митних правил повернуто власнику або його представнику за дорученням.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України і статті 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18) .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 зазначав, що підставою для відшкодування шкоди є, зокрема, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є необґрунтованими.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачу ОСОБА_1 незаконним притягненням до адміністративної відповідальності завдано моральної шкоди, яку, зважаючи на характер та обсяг страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, суд оцінює у 50 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди в більшому розмірі позивачем належними доказами не доведено.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а компенсацію заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. слід стягнути з Державного бюджету України з наступних підстав.

Так, необхідність зазначення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/23967/16.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо вимог про відшкодування витрат пов`язаних з наданням юридичної допомоги.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Та за правилами ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. 4 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Апеляційний суд вважає, що сума заявлена адвокатом у розмірі 47 700,00 є неспівмірною із складністю справи та наданими адвокатом послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності.

На думку колегії суддів, сума у розмірі 20 000 гривень витрат є співмірним із складністю справи, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, і є обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Мельник Павло Петрович задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Закарпатської митниці ДФС, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - головний державний інспектор відділу оперативного реагування № 1 управління протидії митним правопорушенням Закарпатської митниці ДФС Бартованець Іван Миколайович про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень та 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 28 червня 2022 року.

Головуючий

Судді