Справа № 461/2210/22
Провадження № 2/461/867/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2022 року. м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Львові клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом адвоката Шамборського Андрія Віталійовича в інтересах ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про встановлення факту нещасного випадку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про встановлення факту нещасного випадку.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження /а. с. 105/.

24.05.2022 року у підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заявила клопотання про закриття провадження у справі, покликаючись на те, що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач просить встановити факт травмування при виконанні службових повноважень позивачем при проходженні служби в органі Національної поліції України, який є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями. Просить клопотання задовольнити.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просить відмовити в задоволенні клопотання, оскільки вважає, що даний спір слід розглядати порядку цивільного судочинства.

Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, суд приходить до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 01.04.2016 року при виконанні службових обов`язків під час затримання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , йому було нанесено ОСОБА_4 тілесні ушкодження, які згідно висновком судово-медичної експертизи від 01.04.2016 року № 630, яка проводилась в межах кримінального провадження № 0001160 від 01 квітня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, утворились від дії тупого предмету, могли утворитись від ударів гантелею, елементами посуду, скляними банками 01.04.2016 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

За даним фактом на підставі Наказу ГУНП у Львівській області від 04.04.2016 року № 731 проводилось службове розслідування та складався висновок службового розслідування за фактом травмування працівників Личаківського ВП ГУНП у Львівській області від 27.04.2016 року, який був затверджений 27.04.2016 року т.в.о. начальника ГУНП у Львівській області полковником поліції Загарією Д.Д., відповідно до якого заступник начальника відділу Личаківського ВП ГУНП у Львівській області майор поліції ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на чолі, садна на нижній губі з права» при виконанні службових обов`язків.

20.12.2021 року ОСОБА_3 звернувся до ГУНП у Львівській області із заявою, в якій просив призначити та провести розслідування нещасного випадку та скласти за результатами розслідування відповідні акти за формою Н-1*, Н-5*. Проте ГУНП у Львівській області позивачу було відмовлено у проведенні розслідування нещасного випадку у зв`язку із спливом строку давності для проведення такого розслідування із посиланням на п. 6 Розділу І «Загальні положення» Порядку № 705. У зв`язку з чим немає можливості за таких обставин отримання ОСОБА_3 акту розслідування вказаного нещасного випадку за формою Н-1 згідно Порядку № 705 із встановленням у ньому того, що вказаний нещасний випадок мав місце в період проходження служби під час виконання службових обов`язків. При цьому зазначений акт за формою Н-1 є необхідний ОСОБА_3 для подальшого оформлення пенсій, допомог, соціальних виплат та пільг.

При цьому такий акт можна отримати тільки за результатами проведення відповідного розслідування вказаного нещасного випадку, строки давності для проведення якого, як вже зазначалось, на даний час сплили.

Тому ОСОБА_3 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із заявою про встановлення факту нещасного випадку за участю заінтересованої особи - Головного управління Національної поліції у Львівській області. Однак ГУНП у Львівській області подало у справі № 462/631/22 своє письмове заперечення на заяву ОСОБА_3 про встановлення факту нещасного випадку, в якій заперечило проти встановлення факту вказаного нещасного випадку та обґрунтувало наявність спору між сторонами з даного приводу. У зв`язку з цим ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2022 року в справі 462/631/22 було залишено без розгляду заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Шамборського А.В., заінтересована особа - Головне управління Національної поліції у Львівській області про встановлення факту нещасного випадку.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою в якій просить встановити факт нещасного випадку, який мав місце 01.04.2016 року з заступником начальника відділу Личаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області майором поліції Фоком Ю.Р. під час затримання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході чого заступник начальника відділу Личаківського ВП ГУНП у Львівській області майор поліції Фок Ю.Р. отримав тілесні ушкодження: синець на чолі, садно на нижній губі з права, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 01.04.2016 року № 630 утворились від дії тупого предмету, могли утворитись від ударів гантелею, елементами посуду, скляними банками 01.04.2016 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить встановити факт нещасного випадку під час виконання ним службових обов`язків 01.04.2016 року. Станом на 01.04.2016 року працював заступником начальника Відділу Личаківського ВП ГУНП у Львівській області, тобто в органі, що є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями.

Отже, в даному випадку, справу не належить розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право". Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у ч. 1 ст. 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 15 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічну норму закріплено й у частині першій статті 19 ЦПК України у якій визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне - в даному випадку між позивачем та відповідачем наявний публічно-правовий спір.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим, також, у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

На переконання суду, при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства - в даному випадку одним із учасників є ГУ НП у Львівській області.

Поняття «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У статті 19 КАС України, вказано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на був державним службовцем.

Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. ст. 1, 15 Закону України «Про національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Судом встановлено, що позивач просить встановити факт нещасного випадку під час виконання ним своїх посадових обов`язків, коли він був державним службовцем, і наслідком цього є стягнення відповідних виплат, що може бути предметом розгляду адміністративного суду в цілому.

Суд роз`яснює позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду, визначеного за правилами підсудності згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, підставне, а тому підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі, задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом адвоката Шамборського Андрія Віталійовича в інтересах ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про встановлення факту нещасного випадку.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошено 26.05.2022 року о 16 год. 20 хв.

Суддя О.Р. Юрків.