ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/9016/20 Номер провадження 22-ц/814/3296/22Головуючий у 1-й інстанції Єфіменко Н.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.

секретар: Даценко Н.В.

за участю представника УСБУ в Харківській області Костіна О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київськогорайонного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 позивач звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову посилався на те, що він проходив військову службу в УСБУ з грудня 1996 року по жовтень 2018 року. Зі служби позивач звільнився за станом здоров`я є ветераном військової служби.

16.05.2000 року на підставі рішення виконкому Київської районної ради м. Харкова №120-3 родині ОСОБА_1 у складі трьох осіб виданий ордер №65/00 на службове житло - двокімнатну квартиру, житловою площею 29,69 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 .

17.04.2020 року позивач звернувся до Голови СБУ з клопотанням про розгляд питання щодо виведення вищевказаної квартири з числа службових з подальшою її передачею на баланс органам місцевого самоврядування м. Харкова, з метою приватизації вказаного житла.

Згідно відповіді №70/4-Ж-402/316 від 14.05.2020 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання та вказано на відсутність правових підстав для виведення спірної квартири з числі службових.

Просив суд визнати неправомірною відмову УСБУ у направленні клопотання до виконкому Харківської міської ради про вивід квартири за адресою : АДРЕСА_1 з числа службового житла, зобов`язати УСБУ направити до виконкому Харківської міської ради клопотання про виведення квартири за адресою : АДРЕСА_1 з числа службового житла та надання її для постійного проживання позивачу та його дочці ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги вказує, що суд дійшов безпідставного висновку про правомірність відмови відповідача у ініціюванні питання виведення спірної квартири з числа службового житла. В обґрунтування вказаних доводів наводив правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду у тотожних спорах.

Також, звертає увагу суду на те, що місцевий суд не врахував, що спірна квартира є єдиним житлом позивача, а висновки суду щодо забезпечення позивача житлом є помилковими.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23.12.1996 по 04.10.2018 проходив військову службу в органах СБУ. Згідно наказу №1220-ос від 22.09.2018 позивач звільнений з військової служби в запас.

Календарна вислуга років позивача складає 12 років 8 місяців 7 днів, загальна 31 рік, 10 місяців, 14 днів. Позивач є ветераном військової служби.

До 16.05.2000 року позивач мешкав у трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням Московського РВК №255/13 від 07.09.1999 року квартира АДРЕСА_3 включена до числа службових житлових приміщень УСБУ.

16.05.2000 на підставі рішення виконкому Київської районної ради м. Харкова № 120-3 родині ОСОБА_1 у складі трьох осіб виданий службовий ордер №65/00 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Місцевим судом встановлено, та це підтверджується матеріалами справи, що позивач на квартирному обліку в УСБУ не перебуває, та забезпечений службовим житлом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку, що військовослужбовці забезпечуються жилим приміщенням для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку, а виключення квартири із числа службових з одночасним наданням її в постійне користування особі можливе лише у випадку потреби в поліпшенні житлових умов, підтвердженим перебуванням військовослужбовця у черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Оскільки факту перебування позивача у черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов судом не встановлено, що не заперечувалось і самим позивачем підстав для задоволення позову місцевий суд не знайшов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно положень статті 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації. (аналогічна правова норма діяла у Житловому Кодексі УРСР, чинному на момент звернення до суду).

Надання службового житла здійснюється в органах, закладах та установах СБ України за рішеннями їх керівників на підставі мотивованих рапортів начальників підрозділів та за погодженням з ЖПК ЦУ СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення (пункт 5.5 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБ України від 06 листопада 2007 року № 792 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26 листопада 2007 року за №1308/14575 (далі - Інструкція).

Жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень (пункт 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку «військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання». Пунктом 32 Порядку встановлено, що житло військовослужбовцям надається згідно з чергою. «Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень)».

Аналогічного змісту норми містяться і у п.п. 4.1-4.5 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБ України від 06 листопада 2007 року № 792 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26 листопада 2007 року за №1308/14575

Місцевим судом встановлено, що позивач на квартирному обліку в УСБУ не перебуває, доказів звернення його з відповідним рапортом суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом права позивача на житло колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що позивач на даний час разом з донькою проживають у спірній квартирі, яка має статус службового житла. Доказів ініціювання питання щодо виселення позивача з вказаного житла судом не встановлено.

Посилання апелянта на правові позиції, висловлені Верховним Судом у аналогічних справах не заслуговують на увагу суду, оскільки обставини вказаних апелянтом справ не є тотожними даному спору.

Встановлено, що у справах на які посилається апелянт, зокрема: 636/4259/20, 640/11725/17, 750/13971/18 судами встановлено, що позивачі перебували на квартирному обліку.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився зхарактером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші, наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київськогорайонного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов