Провадження № 22-ц/812/709/22 Суддя першої інстанції Маржина Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 липня 2022 року м. Миколаїв Справа № 484/26/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Первомайського міськрайоннного суду Миколаївської області від 31 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2021 року через засобу поштового зв`язку Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Прайм Альянс» (далі ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 (яка після укладення шлюбу 17 лютого 2018 року змінила прізвище на ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи позову обґрунтовувало тим, що 15 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк», Банк) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № від 15 серпня 2014 року.

Відповідно до умов договору відповідач отримала від Банку грошові кошти в розмірі 54 439 грн 47 коп. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних, з яких 48 390 грн 64 коп. надано на споживчі цілі.

Відповідно до пункту 1.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повністю повернути Банку суму отриманих кредитів та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше 15 серпня 2019 року.

Згідно пункту 3.3 кредитного договору, Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі.

13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») було укладено договір факторингу № 16/06/16 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № від 15 серпня 2014 року.

Відповідно до вищезазначеного договору до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги на загальну суму за кредитним договором № від 15 серпня 2014 року у розмірі 70 810 грн 49 коп.

В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором у сумі 70 810 грн 49 коп.

Заборгованість за кредитним договором є непогашеною, відповідно до графіку платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору, сума заборгованості в межах трирічного терміну за період з 15 квітня 2016 року по 15 серпня 2019 року складає 37 201 грн 37 коп., з яких основна сума кредиту (тіло) 37 194 грн 81 коп. та проценти за користування кредитом 6 грн 56 коп.

Посилаючись на викладене ТОВ «ФК «Прайм Альянс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь суму заборгованості за кредитним договором № від 15 серпня 2014 року, що становить 47 211 грн 41 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в межах 3 річного терміну з 15 квітня 2016 року по 15 серпня 2019 року, а саме, 37 201 грн 37 коп. (основна сума кредиту (тіло) 37 194 грн 81 коп. та 6 грн 56 коп. процентів за користування кредитом, а також урахування індексу інфляції та 3% річних за період з 29 січня 2019 року по 13 грудня 2021 року у розмірі 9 896 грн 35 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2022 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 03 червня 2022 року, в задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за умовами кредитного договору ОСОБА_1 мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати відсотків в порядку та у строки, зазначені в графіку погашення до договору (додаток № 1) впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Із наданих позивачем документів суд не взмозі встановити, з якого часу відповідач припинила виконувати зобов`язання за договором; дійсний розмір заборгованості та його складові, оскільки обґрунтованого розрахунку та виписки з особового рахунку відповідача позивачем не надано.

ОСОБА_1 має прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, яке становить понад 3 роки.

Позивач укладаючи договір факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року ознайомлювався із кредитною справою відповідача (кредитним договором, із сумою заборгованості, розрахунком заборгованості з відображеними щомісячними платежами, попереднім договором факторингу), тобто був обізнаний з фактичними обставинами кредитної справи відповідача.

Суд вважає, що при укладенні договору факторингу позивачу було відомо про строк прострочення виконання зобов`язань та можливий ризик застосування позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «ФК «Прайм Альянс» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскільки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надало суду першої інстанції належні докази повідомлення боржнику, а саме копію списку № 16029-2-182-11 згрупованих поштових відправлень та копію чеку (містяться в матеріалах справи), можна вважати, що судом першої інстанції не було враховано норму матеріального права, а також не було всебічно та в повній мірі досліджено надані докази.

Також згідно пункту 3.6 кредитного договору підписання позичальником цього договору засвідчує, що позичальнику була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та повністю роз`яснені всі питання, що має позичальник по цьому договорі.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 5 цієї ж статті за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Отже, про порушення ОСОБА_1 кредитних зобов`язань ТОВ «ФК «Прайм Альянс» дізналося лише з моменту переходу права вимоги до компанії, тобто з моменту укладення договору факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року та передачі всієї документації до нового кредитора.

Тому відразу після переходу прав вимоги з метою захисту своїх законних прав та інтересів, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направило боржнику вимогу про погашення кредитної заборгованості від 18 лютого 2019 року. Відповідно до якої відповідача було повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18 лютого 2019 року, або з`явитися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості.

Однак відповідач не здійснила жодних дій для належного виконання зобов`язання, не надала жодних заперечень щодо суми заборгованості та строку виконання. У зв`язку з чим можна дійти висновку, що боржниця погодилась з зазначеними у вимогі про погашення кредитної заборгованості умовами.

З метою захисту своїх законних інтересів ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулось до приватного нотаріуса, тож приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 2578 від 24 березня 2020 року щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 70 810 грн 49 коп. за кредитним договором. Однак рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2021 року даний виконавчий напис було скасовано.

Тому ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було змушено звертатися до суду з метою захисту своїх законних інтересів як нового кредитора про стягнення заборгованості, оскільки зобов`язання боржником не було виконано.

Тобто позивач має право стягнути часткову заборгованість в межах трьох річного періоду, а саме з 15 квітня 2016 року до 15 серпня 2019 року у розмірі 47 211 грн 41 коп., відповідно до графіку платежів, що є невід`ємним додатком № 1 до кредитного договору.

Також суд першої інстанції, порушуючи нормами матеріального права та процесуального права не врахував належні доводи позивача, не надав їм належну оцінку, а тому безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу доводи апеляційної скарги не визнав та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому відповідач зауважила, що між нею та позивачем відсутні будь-які договірні зобов`язання, позивач отримав право вимоги за кредитним договором від ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», перед яким у неї також відсутні будь-які зобов`язання. Будь-яким повідомлень щодо зміни кредитора у зобов`язані та вимог щодо повернення кредитних коштів вона не отримувала.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 15 серпня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № , за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 54 439 грн 47 коп., з яких 48 390 грн 64 коп. на споживчі цілі, із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. Строк дії кредиту 60 місяців з 15 серпня 2014 року по 15 серпня 2019 року (надалі Договір)

Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.1. Договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти за процентною ставкою в розмірі 0,01% річних.

Позичальник зобов`язався повністю повернути Банку суму отриманого кредиту на виконати всі інші зобов`язання, встановлені кредитним договором не пізніше 15 серпні 2019 року ( пункт 1.4.1. Договору).

Сторони договору погодили, що сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів.

Відповідно до пункту 1.4.3. договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної пунктом 1.1. даного договору. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати, зазначений у графіку платежів.

Проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачуються позичальником відповідно до умов цього договору.

Графік платежів є додатком № 1 та невід`ємною частиною даного договору та розраховується з урахуванням розміру та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається у графіку платежів та визначається за формулою ануїтетних платежів.

Згідно пункту 3.3. Договору Банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором та/чи Угодою третій особі.

Згідно договору факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року, укладеного між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія", ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" набуло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором в розмірі 70 810 грн 49 коп.

В подальшому, відповідно до договору факторингу № 29/01/19-2, укладеному 29 січня 2019 року між ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" і ТОВ "ФК "Прайм Альянс", до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

16 січня 2015 року ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про зміну імені змінила прізвище на ОСОБА_5 .

17 лютого 2018 року відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_7 .

З 25 червня 2019 року ОСОБА_8 змінила місце реєстрації свого місця проживання.

Між тим про зазначені зміни відповідач ні первісному, ні наступним кредиторам не повідомляла, хоча за умовами Договору це обов`язок боржника.

З Витягу реєстру боржників ТОВ "ФК "Прайм Альянс" заборгованість ОСОБА_1 за договором становить 70 810 грн 49 коп., яка складається з тіла кредиту 52 643 грн 87 коп. та нарахованих відсотків 18 166 грн 62 коп.

18 лютого 2019 року ТОВ "ФК "Прайм Альянс" направило відповідачу вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18 березня 2019 року.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано вимогу про погашення кредитної заборгованості від 18 лютого 2019 року, а також опис вкладення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_3 від 28 лютого 2019 року і список згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень № 16029-2-1832-114 від 28 лютого 2019 року.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Застосувавши до спірних правовідносин позовну давність, суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався, а саме, не з`ясував та не обґрунтував в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес ТОВ "ФК "Прайм Альянс", за захистом якого товариство звернулося до суду, з якої дати (число, місяць, рік) суд рахував початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Внаслідок порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.4.1. Договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості відповідно до графіку, що є додатком до Договору (пункт 4.1.2. Договору).

Отже, поряд з установленням строку дії Договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі Договору.

Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦКУ починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

На підставі викладеного можна зробити наступний висновок: якщо позичальник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який позичальник не здійснив.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що за умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах визначеного сторонами строку кредитування. Тому після закінчення строку кредитування позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

За умовами Договору строк кредитування закінчився не пізніше 15 серпня 2019 року, ця дата співпадає з датою останнього платежу відповідно до графіку. Таким чином з огляду на наведені норми права саме до цієї дати відповідач повинна була повернути всю заборгованість за кредитним договором, а у позивача після цієї дати, тобто з 16 серпня 2019 року виникло право для звернення до суду з позовом про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором, оскільки саме на цей час позивачу було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість.

29 січня 2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за договором факторингу отримало право вимоги за вказаним кредитним договором, що було передбачено умовами цього договору.

24 березня 2020 року за заявою ТОВ «ФК «Прайм Альянс» нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 70 810.49 грн. Цей виконавчий документ було направлено на виконання та здійснювалися примусові стягнення з ОСОБА_1

22 червня 2021 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» виконавчий напис від 24 березня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

23 грудня 2021 року позивач звернувся з позовом у цій справі, тобто в межах загальної позовної давності

Згідно із статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач, виходячи з щомісячних сум відповідно до графіку повернення кредиту, обраховуючи заборгованість за кредитним договором, визначив, що вона складає за період з 15 квітня 2016 року по 15 квітня 2019 року у загальному розмірі 37 201.37 грн, з яких 37 194.81 грн - сума кредитних коштів та 6, 56 грн - проценти за користування кредитом.

Відповідач не надавала будь-яких доказів на спростування зазначеного розрахунку, обґрунтовуючи свої заперечення щодо позовних вимог з посиланням на те, що у неї відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки останній не повідомляв її про зміну кредитора. Ці заперечення відповідач підтвердила й у відзиві на апеляційну скаргу.

За матеріалами справи 18 лютого 2019 року ТОВ "ФК "Прайм Альянс" направило відповідачу через засобу почтового зв`язку письмову вимогу про необхідність погашення кредитної заборгованості протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18 березня 2019 року. Проте відповідач такої вимога не отримала. Позивач на підтвердження отримання відповідачем такої вимоги послався на наявність в матеріалах справи опису вкладення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_3 від 28 лютого 2019 року і список згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень № 16029-2-1832-114 від 28 лютого 2019 року. Проте зазначені документи підтверджують відправлення позивачем такої письмової вимоги, однак не підтверджують факт отримання відповідачем такої вимоги. У цьому випадку підтвердженням отримання такого повідомлення відповідачем є зворотне поштове повідомлення з позначкою доставки та дати отримання відповідачем такого поштового відправлення. Позивач таких доказів суду першої інстанції не надав. Крім того, в зазначеному повідомленні не зазначена повна адреса відповідача, а саме, назва вулиці та номер будинку.

Між тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що неповідомлення позичальника про зміну кредитора не звільняє останнього від обов`язку повернення кредитних коштів з огляду на таке.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Таке застосування зазначених норм матеріального права визначено в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16ц.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_1 , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Отже, апеляційний суд вважає, що за кредитним договором, укладеним між «ОТП Банк» і ОСОБА_1 , утворилася заборгованість внаслідок невиконання останньою його умов, а докази про те, що відповідачем погашалась заборгованість первісному кредитору до укладення договорів купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитним договором відсутні, а також, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Апеляційний суд визнає правильність розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 15 серпня 2014 року за період з 15 квітня 2016 року по 15 квітня 2019 року, який відповідачем спростований не був.

Крім того, апеляційний суд вважає правомірними позовні вимоги щодо сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України з огляду на таке.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Як уже зазначалося, укладений між сторонами договорів про надання споживчого кредиту, внаслідок якого у кредитора виникло право на повернення кредитних коштів у зв`язку з порушенням боржником обов`язку щодо повернення кредитних коштів, це право становить зміст основного зобов`язання, тобто зобов`язання є грошовим, оскільки передбачає передачу грошей як предмета договору. За такого, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних підлягають задоволенню. При цьому колегія суддів погоджується з розрахунком цих вимог, які позивач обраховує з дати переходу до нього прав вимоги за цим кредитним договором. Відповідач будь-яких заперечень щодо таких розрахунків не заявляла.

Отже, на підставі статті 625 ЦПК України з відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання щодо повернення кредитних коштів підлягає стягненню 3 207 грн - 3% річних та 6 803.04 грн інфляційних втрат.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що їх регулюють, не дослідив належним чином доводи сторін, надані сторонами докази, що підтверджують їх доводи у цій справі та дійшов передчасних висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи.

Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з зазначеним позовом ТОВ «ФК «Праймс Альянс», в інтересах якого діяв представник адвокат Балах С.М., в позові зазначало, що воно очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у розмірі 10 782.50 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Праймс Альнс» заявляло аналогічне клопотання на суму 6 202.50 грн.

Відповідач заперечувала проти заявлених сум гонорару вважаючи їх завищеними з огляду на розмір середньої заробітної плати в регіоні, де працює адвокат, та незначну складність розглянутої справи.

З наданих доказів, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої допомоги (далі Договір) від 11 травня 2021 року укладений між ТОВ «ФК «Праймс Альянс» (клієнтом) та адвокатом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 . Відповідно до пункту 3.4 цього договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в національній валюті України на рахунок адвоката. У додатку до Договору визначено вартість 1 години роботи адвоката при наданні відповідної правничої допомоги визначена за домовленістю сторін, що становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати.

За результатами надання правничої допомоги складається Акт про надання правничої допомоги, що підписується сторонами договору. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої допомоги (підпункт 4.3. Договору).

Вартість, правничої допомоги, відповідно до цього договору, може щомісячно коригуватись згідно офіційного індексу інфляції, про що зазначається в акті про надання правничої допомоги (підпункт 4.7. Договору).

Відповідно до розрахунку від 02 грудня 2021 року обсяг наданої правничої допомоги складає, зокрема:

-первинна консультація та ознайомлення з матеріалами кредитної справи (2 год.);

-вивчення нормативно-правової бази, підготовка шляхів вирішення, узгодження позиції з представником ТОВ «ФК «Прайм Альянс» (3,5 год.);

-підготовка позовної заяви (4 год.).

Аналогічний розрахунок надано з апеляційною скаргою де зазначено надані послуги, зокрема:

-консультація та ознайомлення з рішенням суду першої інстанції (2 год.);

-підготовка апеляційної скарги (3 год.).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Частина 4 статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності покладено саме на іншу сторону.

Отже обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено матеріалами справи відповідач у справі протягом розгляду справи будь-яких клопотань з приводу незгоди щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу не заявляла, не зважаючи на те, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» в позові зазначало про очікування таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не наводить жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат. Відповідач лише зазначає, що неспівмірність полягає в тому, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є значно більшими порівняно з середньою заробітною платою в регіоні, де працює адвокат.

Вказаний аргумент є безпідставним, враховуючи той факт, що процесуальне законодавство не пов`язує залежність розміру відшкодування витрат на правничу допомогу тільки із середньою заробітною платою. Натомість саме на сторону, яка заявляє про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Дії, перелічені в розрахунках про надання правничої допомоги відповідають умовам договору про надання такої допомоги та меті представництва інтересів сторони в цивільному судочинстві, оскільки виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду з урахуванням задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, погоджується з заявленими розмірами судових витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у загальному розмірі 16 985 грн.

Також з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом та за подачу апеляційної скарги в загальному розмірі 5 675 (2 270 + 3 405) грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 15 серпня 2014 року у загальному розмірі 37 201 грн 37 коп, з яких 37 194 грн 81 коп - заборгованість за тілом кредиту та 6 грн 56 коп - проценти за користування кредитом, а також 3 207 грн - три проценти річних та 6 803 грн 04 коп - інфляційних втрат та 22 660 грн судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська