Провадження № 2/742/212/22
Єдиний унікальний № 742/4124/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Короткої А.О.,

при секретарі Богуш Л.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Панасенка А.М.,

представниці відповідачки адвокатки Ткаченко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави та просила стягнути з відповідачки кошти в сумі 136394,14 грн, а також судові витрати.

Позов мотивований тим, що 18.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла домовленість про те, що позивачка в рахунок купівлі квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 186760,00 грн, сплачує заборгованість відповідачки за комунальні послуги та по відкритому виконавчому провадженню, а також передає їй завдаток у розмірі 34950,00 грн, а відповідачка зобов`язується продати позивачці квартиру за вказаною вище адресою шляхом укладення 29.09.2021 року договору купівлі-продажу.

Так, ОСОБА_1 здійснила оплату заборгованості по комунальним платежам в сумі 42958,09 грн та послуг банку в розмірі 60,00 грн, оплату заборгованості по виконавчому провадженню №64046476 в розмірі 44583,37 грн та послуг банку в розмірі 445,83 грн і по виконавчому провадженню №65535368 в розмірі 1290,94 грн та послуг банку в розмірі 129,00 грн, а також сплатила 351,91 грн за послуги інвентаризації та послуги банку в розмірі 15,00 грн.

Крім того, 21.09.2021 року позивачка передала відповідачці під розписку завдаток в рахунок купівлі квартири в розмірі 27000,00 грн, а 18.10.2021 року - ще 7950,00 грн.

Проте, до теперішнього часу відповідачка не уклала договір купівлі-продажу та відмовляється продавати вказану квартиру, а отримані кошти не повернула та не виявляє бажання їх повертати, що змусило ОСОБА_1 звернутися до суду з даним позовом.

11.02.2022 року до суду надійшов відзив від представниці відповідачки адвокатки Ткаченко Н.М., у якому відповідачка заперечує проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що у наданих позивачкою на підтвердження сплати боргів по комунальних платежах квитанціях платником зазначено ОСОБА_2 . Крім того, розписка від 18.10.2021 року складена не у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки у ній відсутні відомості про особу, від якої були отримані кошти. Також представниця відповідачки акцентувала увагу суду на тому, що попереднього договору укладено між сторонами не було, а відтак договірних відносин не виникло.

21.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивачка зазначила, що при сплаті боргів по комунальних платежах вона дійсно зазначала прізвище відповідачки, але вказувала у банківській установі свій номер телефону, що свідчить про те, що фактично оплату здійснювала саме вона. Крім того, вказує, що на той час матеріальне становище ОСОБА_2 було досить скрутним, оскільки вона ніде не працювала та не мала інших джерел доходу, про що свідчить також і те, що по відкритим виконавчим провадженням вона не здійснювала жодної оплати. Також ОСОБА_1 зазначила, що вони разом з ОСОБА_2 зверталися у Прилуцький відділ ДВС, щоб дізнатися, на які рахунки та як правильно сплатити борги ОСОБА_2 .

Позивачка підтвердила, що дійсно у розписці від 18.10.2021 року не було вказано особу, яка передавала ОСОБА_2 кошти, оскільки вони обидві юридично не обізнані, тому розписка була написана у довільній формі, проте наявність оригіналу розписки у позивачки підтверджує той факт, що вона була адресована саме їй, а не іншій особі. Що стосується розписки від 21.09.2021 року, то позивачка зазначає, що вона була написана в присутності свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також дочки відповідачки ОСОБА_6 . Також в цей день ОСОБА_1 написала розписку ОСОБА_2 про передачу коштів у розмірі 27000,00 грн, в якій поставили свої підписи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позивачка.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Пояснили, що ОСОБА_1 домовилася з ОСОБА_2 про те, що відповідачка продасть свою квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , позивачці за 7000,00 доларів США та оформить договір купівлі-продажу після того, як ОСОБА_1 оплатить всі борги за комунальні послуги по вказаній квартирі. Оплата боргів за домовленістю входила в суму 7000,00 доларів США. Однак, коли ОСОБА_1 оплатила всі борги, то сума залишку здалася відповідачці занадто малою, в результаті чого вона відмовилася укладати договір купівлі-продажу.

Представниця позивачки в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, не вбачаючи підстав для його задоволення.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 також підтвердила факт існування між сторонами домовленості про продаж відповідачкою її дочці квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 7000,00 доларів США, у яку входила оплата усіх боргів відповідачки, але після їх оплати ОСОБА_2 не вистачило коштів на придбання нової квартири, тому вона відмовила у продажу цієї, а також у поверненні вже витрачених на неї позивачкою коштів.

Вислухавши позиції сторін, покази свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1997 року квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.п.33), що підтверджується також копією довідки №2122 від 12.10.2021 року (а.п.34).

З копії витягу №3186 вбачається, що у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.п.35).

Зі змісту розписок від 21.09.2021 року та від 18.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 спочатку отримала грошові кошти в розмірі 27000,00 грн в рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а потім ще 7950,00 грн також в рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.9-10).

Відповідно до копії розписки, написаної ОСОБА_1 21.09.2021 року та підписаної ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , позивачка передала грошові кошти в розмірі 27000,00 грн саме в рахунок укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 їх з цією метою отримала (а.п.58).

На підтвердження сплати боргів по комунальних платежах за квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та сплати стягнень по виконавчих провадженнях №64046476 та №65535368 позивачка надала копії квитанцій, які зберігаються саме у неї (а.п.11-15).

Відповідно до витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження від 18.02.2022 року виконавчі провадження №64046476, №64855630 та №65517163 відносно ОСОБА_2 дійсно завершені (а.п.59).

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Згідно з положеннями ст.546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі, а у разі її недотримання є нікчемним.

Вимогами ст.548 ЦК України визначено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено ЦК України.

Відповідно до положень ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Отже, за змістом правовідношення із завдатку ним завжди забезпечується будь-яке інше зобов`язання, яке належним чином оформлене між сторонами.

Проте, посилання на врегулювання сторонами відносин на умовах попередньої угоди не заслуговує на увагу з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1, 3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 статті 635 ЦК України договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Досліджені у судовому засіданні розписки не можуть бути і договорами завдатку, оскільки не існує основного договору, на забезпечення виконання якого вони складені.

За приписами ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, судом було беззаперечно встановлено, що попередній договір або договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, укладені не були, а тому грошові кошти у розмірі 136394,14 грн, що були отримані ОСОБА_2 від позивачки, не можуть вважатися ні завдатком, ні авансом, а відтак підлягають поверненню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають понесені нею витрати на сплату судового збору за подання позову у розмірі 1363,95 грн та судовий збір, сплачений нею при подачі заяви про забезпечення позову, у розмірі 454,00 грн.

На підставі викладеного та ст.11, 546, 547, 548, 570,635, 657 ЦК України, керуючись ст.2, 10, 12, 141, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти у розмірі 136394 (сто тридцять шість тисяч триста дев`яносто чотири) гривні 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову, у розмірі 1363,95 грн та судовий збір, сплачений при подачі заяви про забезпечення позову, у розмірі 454,00 грн, а всього - 1817 (тисяча вісімсот сімнадцять) гривень 95 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.12.2022 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Анна КОРОТКА