Провадження № 2/761/6056/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів як несвоєчасно виплачений борг,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, згідно якою позивач просить суд: стягнути з відповідачки ОСОБА_3 , на користь позивача ОСОБА_1 , 13 177 доларів США, як несвоєчасно сплачений борг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 січня і 12 квітня 1995 року позивач під письмові зобов`язання (розписки) надав у борг відповідачці ОСОБА_3 , відповідно, 10000 доларів США і 6600 доларів США, загалом 16600 доларів США, тому в березні 2001 року він звернувся до Радянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 , про стягнення боргу за розписками (справа №2-1401/2001). 14 травня 2001 року Радянський районний суд Києва, розглянувши в судовому засіданні справу за його позовом встановив, що позивач позичив Відповідачці 16600 доларів США. Вказаним рішенням суд вирішив тягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу, що становить 90000грн., судові витрати 908грн., а всього 90908. ПРи цьому, позивач вказує, що сума 90000грн., по курсу 5,42 гривні за один долар США, була еквівалентна 16600 доларам США на час розгляду справи в суді в 2001 році.

У позовній заяві зазначено, що справа двічі розглядалась в апеляційній інстанції і двічі розглядалася в Верховному суді. Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, своєю Ухвалою, від 25 жовтня 2004 року, по справі №6-11568 кс 03, ухвалила, що в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 відмовити.

Позивачем вказано, що 07 червня 2006 року був виписаний дублікат виконавчого листа по справі 2-1401/01 і згідно Постанови №578/17 Державної виконавчої служби у Шевченківському районі, від 17 липня 2006 року було відкрито виконавче провадження по справі, про що позивача і ОСОБА_3 повідомили письмово. Відповідачка більше п`яти років, уникала контактів з державними виконавцями, потім приблизно п`ять років судилася з Державною виконавчою службою, аж до розгляду справи в Вищому адміністративному суді України.

Крім того, позивачем вказано, що 12 жовтня 2018 року, він звернувся до відповідачки з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за несвоєчасно повернутий борг і таким чином перервав позовну давність терміном у три роки. В Шевченківському районному суді Києва було відкрите провадження №2/761/7983/2018 по справі за №761/39354/18 і 19 березня 2019 року, суд постановив рішення на його користь.

Позовна заява мотивована тим, що з моменту зобов`язання відповідачки повернути борг в 1996 році і до грудня 2015 року відповідачка уникала сплати боргу. За цей час позивач вважає, що йому нанесені матеріальні збитки, це втрати від інфляції грошових коштів і від втраченої за цей час матеріальної вигоди. Відповідачка почала виплачувати йому борг частками в гривні лише 21 грудня 2015 року і сплатила 90000 гривень згідно рішення суду лише 15 лютого 2018 року.

Позивач зазначає, що на час сплати йому 90000 гривень 15 лютого 2018 року, ця сума дорівнювала з округленням в більшу сторону 3423 долара США. Для сплати 90000 гривень, в названий вище період, відповідачка зробила 15 платежів. Розрахунок сплати цієї гривневої суми коштів в доларах США проведено по кожному платежу окремо. При цьому для розрахунку брався курс НБУ гривні до долару США на дату проведення конкретного платежу. А тому позивач вважає, що як зазначено в розписках, а також детально розглянуто в рішенні суду 14 травня 2001 року, відповідачка взяла в позивача в борг 16600 доларів США, а повернула згідно рішення суду 90000,00 грн., що складає 3423 доларів США. Тобто позивач вважає, що відповідачка залишилась йому винна за вказаними розписками 16600 - 3423 = 13177 доларів США. Вважає, що буде справедливим, якщо через 26 років, відповідачка поверне йому борг в повному обсязі.

У зв`язку із викладеним, посилаючись на вимоги ст.ст.524, 530, 533, 1049 ЦК України та висновки Верховного суду, позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, розгляд зазначеної цивільної справи вирішено проводити порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.01.2022 року відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2022 року відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2022 року відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаній справі .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2022 року ОСОБА_5 заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Шевченківського районного суду м. Києві Пономаренко Н.В. - відхилено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 31.05.2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючому судді Пономаренко Н.В.

31.05.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позову заяву в якому він просив суд відмовити в задоволені позову у повному обсязі. При цьому відповідачем у відзиві зазначено, що рішенням Радянського суду м. Києва від 14 травня 2001 року була зафіксована сума боргу, яка підлягала оплаті відповідачем і дана сума 90 000,00 грн. відповідачем сплачена в повному обсязі на виконання рішення суду по борговим зобов`язанням відповідача перед позивачем.

Крім того, у відзиві відповідачем зазначено щодо інфляційних втрат за рішенням Шевченківського районного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 761/40613/21 та згідно Рішення від 19.03.2019 Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/39354/18, тобто зауважено, що позивач скористався своїм правом щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання згідно п. 2 ст.625 ЦК України. Зазначено, що вимоги позивача щодо оплати суми боргу в доларах США не підлягають задоволенню, оскільки сума боргу вже була встановлена рішенням Радянського суду м. Києва від 14 травня 2001 року згідно якого позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу, що становить 90 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Дане рішення в частині ухвалення суми боргу, яка підлягає сплаті саме в національній валюті, позивачем не оскаржувалось. У зв`язку із викладеним, відповідач вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

15.02.2022 року до суду надійшов відповідь позивача на відзив у якому позивач зазначив, що позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, у відповіді на відзив частково викладені обставини, аналогічні обставинам, які викладені у позовній заяві.

21.06.2022 року до суду надійшла заява позивача з вимогою до відповідачки, або її представниці, підготуватися до відповіді на запитання, які будуть задані позивачем у судовому засіданні, яка долучена судом до матеріалів справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача підтримав викладені у відзиві обставини та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що рішенням Радянського районного суду м. Києва від 14.05.2001 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу, що становить 90 000,00 грн., судові витрати - 908,00 грн., а всього 90 908,00 грн. Рішення набрало законної сили 05.03.2003 року (а.с. 116-118). Уухвалою Верховного суду України від 25.10.2004 року в задоволенні касаційної скарги відповідачачки відмовлено.

Вказаним рішенням Радянського районного суду м. Києва від 14.05.2001 року встановлено наступні обставини:

Між позивачем і відповідачем фактично уклалися договірні відносини, згідно розписок від 31 січня та 12 квітня 1995 року, за якими відповідачка позичала у позивача 16 600 доларів США. Строк повернення боргу обумовлений в розписках власноручно написаних відповідачкою.

Суд згоден з розрахунком позивача на час розгляду справи по суті при перерахунку позичених доларів США на національну валюту.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, сума боргу по розпискам від 31 січня та 12 квітня 1995 року встановлена Радянським районним судом м . Києва у розмірі 16 600 доларів США, однак стягнута з відповідача на користь позивача в еквіваленті в національній валюті - 90 000,00 грн., тобто сума боргу по вказаним розпискам в національній валюті складає суду 90 000,00 грн. , що встановлено вищевказаним рішенням Радянського районного суду м. Києва.

При цьому, з матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у міста Києві Веред Катериною Миколаївною від 21.02.2018 року закрито виконавче провадження №45962361 з примусового виконання виконавчого листа №2-1401/01 від 07.06.2006 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 90908,00 грн., оскільки сума боргу, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачені боржником в повному обсязі та перераховані на відповідні рахунки (а.с. 134).

Таки чином, судом беззаперечно встановлено факт виконання рішення Радянського районного суду м. Києва від 14.05.2001 року по сплаті боргу за вказаними розписками.

Позивач, обґрунтовуючи підстави звернення, вказує, що на час сплати йому 90000 гривень, 15 лютого 2018 року, ця сума дорівнювала з округленням в більшу сторону 3423 долара США. А тому позивач вважає, що, як зазначено в розписках, а також детально розглянуто в Рішенні суду 14 травня 2001 року, відповідачка взяла в позивача в борг 16600 доларів США, а повернула згідно наведеного розрахунку 3423 долара США. Тобто відповідачка залишилась йому винна 16600 - 3423 = 13177 доларів США.

Таким чином позивач, обґрунтовує суму стягнення 13 177 доларів США зміною курсу долара США до гривні згідно офіційного курсу НБУ, станом на дату повернення боргу у 15.02.2018 року.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року справа №40613/17 Провадження №2/761/1372/2018 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягення боргу та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 44 460,00 грн., з яких: 41760,00 - інфляційні витрати; - 2700,00 грн. - 3% річних (а.с. 119-122).

А також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2019 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 21 967,62 грн., що складаються з інфляційних витрат у розмірі 17 893,40 грн., 3% річних у розмірі 4064,22 грн. (а.с.124-127).

Вимоги Позивача щодо оплати суми боргу в доларах США - не підлягають задоволенню, оскільки сума боргу вже була встановлена рішенням Радянського районного суду м. Києва від 14 травня 2001 згідно якого стягнуто суму боргу у розмірі 90 000 грн.і яке станом на час розгляду справи виконане. Таким чином, оскільки позивачем фактично отримані грошові кошти на виконання рішення Радянського районного суду м. Києва від 14.05.2001 року, яким встановлено суму боргу у розмірі 90 000,00 грн. відповідача перед позивачем саме по розпискам від 31 січня і 12 квітня 1995 року, враховуючи ту обставину, що рішення суду виконано повністю, а тому правові підстави для повторного з відповідача на користь відповідача суму боргу по розписка від 31 січня і 12 квітня 1995 року - відсутні.

При цьому, питання що стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми з відповідача на користь позивача, уже вирішені рішеннями від 29.08.2018 та 19.03.2019 року.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 524, 525, 526, 530, 533, 625, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 134, 137, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів як несвоєчасно виплачений борг - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.07.2022 року.

Суддя: