КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-367/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4300/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року у складі судді Остапчук Т.В.,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилів А.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, стягувач: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаврилів А.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Скарга обґрунтована тим, що 04.10.2016 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП №52436995 за виконавчим листом №2-367/12, виданий Печерським районним судом м. Києва від 29.10.2012 року, в якому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 2 965 553 грн 60 коп., суму богу, 257 671 грн 05 коп. процентів від суми позики та 3 129 грн судового збору.

21.10.2020 старший державний виконавець ВПВР УЗПВР у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гаврилів А.В. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах ВП №52436995. При винесенні даної постанови старший державний виконавець Гаврилів А.В. послався на те, що ним було вжито заходи примусового виконання рішень, проте коштів на рахунках чи майна боржника не було виявлено, а тому у відповідності до вимог ст.ст. 68,69,70 ЗУ «Про виконавче провадження» звернув стягнення на доходи скаржника, який він отримує у ГУ ПФ у м. Києві в розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 2 804 901 грн 14 коп.

Також, зобов`язано ГУ ПФУ у м. Києві здійснювати відрахувати відрахування із доходу боржника до 10-го числа наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення.

Скаржник вказував, що старший державний виконавець ВПВР УЗПВР у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гаврилів А.В. прийняв незаконне рішення та не вчинив всіх необхідних заходів щодо виявлення майна боржника та при його наявності прийняв оскаржувану постанову.

У зв`язку з чим вважає, що такі дії державним виконавцем вчинено з порушенням вимог ст.ст. 18, 48, 68 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ним не здійснено перевірку його майнового стану, наявність коштів на рахунках та майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі головний державний виконавець не погоджується з оскаржуваною ухвалою, просить її скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Вказано, що в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем вжито заходів примусового виконання рішення, проте коштів на рахунках чи майна боржника не виявлено.

Зазначено, що станом на 08.11.2020 у відділі є відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, згідно якого боржник зобов`язаний сплатити заборгованість на користь стягувача,але впродовж тривалого часу боржником рішення суду фактично не виконано.

Крім того посилався на те, що стягувачем не направлялося (не надано) жодних підтверджень про розв`язання спору (виконання рішення суду в повному чи частковому обсязі) між боржником ОСОБА_1 та стягувачем, а навпаки діє на унеможливлення належного вчинення виконавчих дій державним виконавцем (не допуск до майна, приховування майна, ненадання відомостей про майно) та вводить державного виконавця в оману шляхом надання неправдивої інформації.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шипілов О.В. в інтересах ОСОБА_1 посилається на додержання районним судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що постанова державного виконавця є незаконною, оскільки ним не вчинено всіх дій щодо виявлення майна боржника за його наявності.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому з огляду на зазначене та у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Як убачається з матеріалів справи, 04.10.2016 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП №52436995 за виконавчим листом №2-367/12, виданий Печерським районним судом м. Києва від 29.10.2012, в якому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 2 965 553 грн 60 коп., суму богу, 257 671 грн 05 коп. процентів від суми позики та 3 129 грн судового збору.

21.10.2020 старший державний виконавець ВПВР УЗПВР у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Гаврилів А.В. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в межах ВП №52436995. При винесенні даної постанови старший державний виконавець Гаврилів А.В. послався на те, що ним було вжито заходи примусового виконання рішень, проте коштів на рахунках чи майна боржника не було виявлено, а тому у відповідності до вимог ст.ст. 68,69,70 ЗУ «Про виконавче провадження» звернув стягнення на доходи скаржника, який він отримує у ГУ ПФ у м. Києві в розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 2 804 901 грн 14 коп.

Також, зобов`язано ГУ ПФУ у м. Києві здійснювати відрахування із доходу боржника до 10-го числа наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Вказану постанову направлено для виконання до ГУ ПФУ в м. Києві.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що дії державного виконавця у повній мірі не відповідають визначеним Законом України «Про виконавче провадження» нормам.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Громадяни України мають право на соціальний захист (ст. 46 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 68 вказаного Закону про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За змістом даної норми звернення стягнення на заробіток чи соціальну допомогу боржника допускається за наявності двох обставин: по-перше, це відсутність у боржника коштів або відсутність чи недостатність майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум; по-друге, наявність постанови виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Згідно ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підстави зняття арешту, так підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем вжито заходів примусового виконання рішення, проте коштів на рахунках чи майна боржника не виявлено, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Згідно частини 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Державним виконавцем не надано суду доказів здійснення регулярних перевірок майнового стану боржника.

Також матеріали справи містять відомості про наявність у ОСОБА_1 свідоцтв за № НОМЕР_1 та № 101130 про реєстрацію авторських права на твір (а.с. 6-7 т.11).

Окрім цього, твердження державного виконавця про належне вжиття ним заходів щодо примусового виконання судового рішення спростовуються і іншими долученими до справи доказами.

Так, зі справи убачається, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 757/9387/18-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: ОСОБА_1 про поділ спільного майна, що підтверджує факт наявності у боржника майна.

Зокрема, згідно змісту позову, предметом заявленого боржником спору є прогулянковий катер моделі Chaparral 276 Signature та автомобіль марки GMC, модель HUMMER Н2, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За таких, обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що старшим державним виконавцем оскаржувану постанову винесено у повній відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

З урахуванням матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо наявності правових підстав до задоволення поданої по справі скарги.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: