Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7579/21 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №296/7579/21 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 січня 2022 року, ухвалене суддею Адамович О.Й.

встановив:

Позивач у серпні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов договору б/н, укладеного між сторонами 28.11.2006, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Оскільки належним чином зобов`язання відповідачем не виконувались, виникла заборгованість в розмірі 38016,72 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 29770,37 грн та заборгованості за відсотками в сумі 8246,35 грн, які позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 28.11.2006 станом на 16.08.2021 в сумі 9939,54 грн. та 593,49 грн судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що банк надав відповідачу кредит, який остання не повернула, а тому підстав для відмови у стягненні заборгованості за відсотками не було, оскільки позивач мав право їх нараховувати за користування кредитними коштами. Крім того, судом ретельно не досліджені докази у справі, оскільки в Заяві від 28.11.2006 зазначено розмір відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 3% на місяць (або 36% на рік), тобто сторонами при укладенні Кредитного договору було досягнуто згоди щодо розміру відсоткової ставки. А тому сплачені відповідачем кошти йшли також і на погашення відсотків за договором, які правомірно нараховувались банком. За таких обставин вважає, що підстав для відмови у стягненні всього тіла кредиту та відсотків у суду першої інстанції не було.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року між сторонами укладений кредитний договір шляхом підписання Заяви, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом було збільшено до 33975,78 грн.

Відповідно до ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч.1 ст. 638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Долучена до матеріалів справи Заява про умови кредитування, яка підписана сторонами, свідчить про те, що вони дійшли згоди щодо відсоткової ставки, яка визначена у розмірі 3% на місць (36% на рік) (а.с.22 зворот).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки відповідач належним чином не виконувала передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 16 серпня 2021 року виникла заборгованість за договором, розмір якої, згідно з наданим позивачем в суді першої інстанції розрахунком, становить за тілом кредиту в сумі 29770,37 грн та заборгованості за відсотками в сумі 8246,35 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, оскільки дані кошти відповідачем отримані та використані, проте в добровільному порядку банку повністю не повернуті. Разом з тим, безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 8246,35 грн, не врахувавши вищевказані обставини справи, а також всієї суми неповернутого тіла кредиту, зменшивши його на суму безпідставно нарахованих та включених до тіла кредиту відсотків, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована (а.с.44-59).

Також до позовної заяви була надана довідка про зміну кредитного ліміту з 1700,00 грн до 33975,78 грн (а.с.21) та довідка про видачу чотирьох кредитних карток за договором, строк дії останньої до 31 серпня 2023 року (а.с.22).

Крім того ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сплачені відповідачем кошти йшли також і на погашення відсотків за договором, які правомірно нараховувались банком відповідно до умов договору.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про часткове задоволення позову у частині стягнення з відповідача фактично отриманих, використаних, але не повернутих ним Банку коштів. Отже, враховуючи вищенаведене, а також ті обставини, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку банку повністю не повернув, а також з урахуванням частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав банку, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення всієї суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29770,37 грн та відсотків в розмірі 8246,35 грн. є помилковим.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження, рішення суду підлягає скасуванню, з ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 17 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за договором б/н від 28.11.2006 в сумі 38016,72 грн та судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді