Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1879/21 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 10 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу 287/1879/21 за позовом ОСОБА_1 до Олевської міської ради Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Винара Л.В. у м. Олевську,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 2, 14 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3 була власником земельної ділянки (паю), площею 2, 14 га, в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Лопатицької сільської ради, за межами населеного пункту, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0191711. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно, в тому числі і на вказану земельну ділянку. Зазначила, що вона ( ОСОБА_1 ) є спадкоємицею померлої за законом згідно положень ст. 1270 ЦК України, а тому вона звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г. від 06.10.2021 № 582/02-31 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа (сертифіката на право на земельну частку (пай). Вказала, що сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що було опубліковано оголошення у місцевій газеті. Враховуючи наведене, оформити належним чином спадщину на право на земельну частку (пай) позивачка не має змоги. Виходячи із наведеного просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07 липня 2022 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до мотивів позовної заяви та незгоди із висновками суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 (а.с. 12)

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років (а.с. 3).

За заявою ОСОБА_1 Тетіївською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 570/2002 до майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

З листа відділу в Олевському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.09.2021 року № 29-6-0.30-26/109-21 вбачається, що в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олевською районною адміністрацією по КСП «Іскра» Лопатицької сільської ради Олевського району» за № 760 зареєстрований сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0191711, на площу 2, 14 умовних кадастрових гектара, на суму 2231 грн. та виданий 25.11.2002 року на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 18).

Постановою державного нотаріуса Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. від 06.10.2021 № 582/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), розміром 2, 14 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області, у зв`язку з тим, що заявницею не поданий документ, що підтверджує право власності спадкодавця, який є необхідний для вчинення нотаріальної дії, а саме відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с. 4).

Із листа в.о. начальника відділу в Олевському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.09.2021 № 29-6-0.30-26/109-21 вбачається, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олевською районною державною адміністрацією по КСП «Іскра» Лопатицької сільської ради Олевського району» за № 760 зареєстрований сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0191711 на площу 2, 14 умовних кадастрових гектара на суму 2231 грн. та виданий 25.11.2002 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою та її представником не доведено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшло право на земельну частку (пай) розміром 2, 14 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Відповідно до положень частин дев`ятої, десятої статті 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України 1990 року, під час обчислення розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частиною другою статті 23 ЗК України 1990 року визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтею 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

До вказаних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 05.03.2021 по справі № 717/641/18.

У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Із копії листа відділу в Олевському ГУ Держгеокадастру у Житомирській області на ім`я завідувача Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. від 20.09.2021 № 29-6-0.30-26/109-21 вбачається, в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Олевською РДА по КСП «Іскра» Лопатицької сільської ради Олевського району» за № 760 зареєстрований сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0191711 на площу 2,14 умовних кадастрових гектара на суму 2 231 грн та виданий 25.11.2002 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 18).

Під час розгляду справи Олевська міська рада підтвердила, що за померлою ОСОБА_4 обліковується спірна земельна ділянка та не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на спірну земельну ділянку, а також у неї виникло право на відповідну земельну частку (пай).

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена в постанові № 610/1117/20 від 13.04.2022.

Посилання суду першої інстанції на те, що незважаючи на вказаний вище лист, доказів того, що ОСОБА_3 отримала сертифікат та мала право на земельний пай розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах на території Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області суду не надано, та доказів перебування її в членах КСП, включення її до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю та отримання сертифікату після смерті спадкодавця, є неспроможними, оскільки з огляду на наведені докази вбачається, що ОСОБА_3 набула право власності на спірну земельну ділянку за життя, а оформлення документів, що займає певний час, є похідним і другорядним в контексті даних правовідносин та не має вирішального значення при вирішенні даного спору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то судом, відповідно, застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), які діяли на час смерті спадкодавця.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі ст.ст. 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі №305/235/17 та від 03.03.2021 у справі №747/467/18.

У справі, що переглядається встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері.

Вказані обставини підтверджуються відкриттям за заявою ОСОБА_1 спадкової справи №570/2002 до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

До того ж із постанови державного нотаріуса Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області Бурлаченко О.Г. від 06.10.2021 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджує право власності спадкодавця, який є необхідним для вчинення нотаріальної дії, а не з підстав пропуску строку для прийняття спадщини.

Відтак, вказані дії свідчать про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позов належить задовольнити.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 2,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Лопатицької сільської ради Олевського району Житомирської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.12.2021.

Головуючий Судді