ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 серпня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4221/21

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/382/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Українська залізниця

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Гагаріної Т.О. від 26 листопада 2021 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 02 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 2006 року він працював на посаді начальника пасажирського поїзда у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-пасажирський філії Пасажирська компанія АТ Українська залізниця. Востаннє контракт із позивачем було переукладено 18.04.2017 року. 27.05.2021 року ОСОБА_1 виконував свої обов`язки начальника поїзда, знаходився в рейсі та керував роботою працівників поїзної бригади. Позивач вказував, що після відправлення поїзда йому, зі слів провідника вагона, стало відомо про перебування у вагоні двох безквиткових пасажирів, з якими у провідника виник конфлікт. Прибувши до вагону, ОСОБА_1 виявив безквиткових пасажирів та невідкладно здійснив оформлення їх проїзду відповідними квитанціями. Зважаючи на те, що до прибуття вказаних пасажирів до їх станції залишалось обмаль часу, а також те, що касовий апарат був у іншому вагоні, комісійний збір за допомогою касового апарата був оформлений пізніше. Позивач стверджував, що відповідно до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, посадка безквиткових пасажирів до поїзда можлива лише у виключних випадках, з дозволу начальника поїзда та винятково до штабного вагону, з подальшим оформленням проїзних документів. В даному випадку, як вказував позивач, посадка безквиткових пасажирів була здійснена самовільно працівником поїзної бригади до іншого вагона без відома та дозволу начальника поїзда. Позивач зазначав, що в його діях були відсутні порушення умов контракту та посадової інструкції, він не знав і не міг знати про наявність безквиткових пасажирів, натомість вчинив всі можливі дії щодо негайного усунення виявленого факту їх перевезення. Позивач стверджував, що по приїзду поїзда він невідкладно доповів керівництву щодо обставин ситуації, яка відбулась у рейсі. За наслідками оперативної наради 01.06.2021 року було встановлено порушення позивачем п.17-а, п.17-з укладеного з ним контракту та надано попередження про звільнення ОСОБА_1 через два тижні. 22.06.2021 року наказом №700/ос позивача було звільнено із займаної посади за п.8 статті 36 КЗпП України з підстав, передбачених контрактом, а саме, внаслідок порушення його умов, визначених п.17-а контракту (встановлення факту перевезення працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів, неоплаченої надлишкової ручної поклажі, вантажу), п.7-з контракту (несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам). Позивач вважає звільнення з роботи незаконним, у зв`язку з чим просив скасувати наказ №700/ос від 22.06.2021 року про його звільнення, поновити його на посаді начальника пасажирського поїзда виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-пасажирський філії Пасажирська компанія АТ Українська залізниця з 22.06.2021 року, стягнути на його користь з АТ Українська залізниця» суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.06.2021 року по дату ухвалення рішення у справі, а також спричинену незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. Також позивач ставив питання про стягнення на його користь з відповідача судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 816 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.11.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що при ухваленні оскаржуваного рішення від 26.11.2021 року судом першої інстанції було допущено неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, при цьому, висновки суду не відповідають обставинам справи, а ті обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними. Апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на п.7.21. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, як на підставу звільнення позивача за порушення п.17-з укладеного контракту, є помилковим, оскільки обов`язковими умовами застосування цього пункту є посадка безквиткового пасажира винятково за дозволом начальника поїзда до штабного вагону. Натомість, є доведеним факт посадки таких пасажирів без відома позивача до іншого вагона. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції також не прийняв до уваги того факту, що проїзд безквиткових пасажирів було оформлено, кошти у встановленому порядку були передані відповідачу, і жодних матеріальних збитків відповідач не поніс. Апелянт вказує на безпідставність його звільнення на підставі п.17-а укладеного контракту, а саме, за встановлення факту перевезення працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у даному пункті вираз підлеглими працівниками вживається у множині, разом з тим, перевезення пасажирів без належно оформленого квитка допущено одним працівником бригади - провідником пасажирських вагонів ОСОБА_2 . Апелянт вказує, що суд першої інстанції невірно витлумачив п.17-а укладеного із позивачем контракту, і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звільнення позивача за порушення ним п.17-а укладеного контракту. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції помилково вказав у оскаржуваному рішенні від 26.11.2021 року, що до спірних правовідносин не застосовуються положення статей: 40, 41, 148, 149 КЗпП України, в тому числі, і щодо встановлення вини позивача у невиконанні умов контракту. Апелянт стверджує, що порушення посадових обов`язків є винним діянням, вчиненим без поважних причин умисно або з необережності, і саме на роботодавцеві лежить обов`язок доведення вини працівника. В даному випадку, апелянт вказує, що його вина відсутня, і не доведена відповідачем, і за даних обставин, його звільнення є незаконним. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання позивача про неотримання згоди профспілкового комітету на його звільнення, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді. Разом з тим, апелянт звертає увагу, що він не зазначав підставою для задоволення позовних вимог неотримання згоди профспілкового комітету на його звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство Українська залізниця просило залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача - адвокат Шарлай Т.О. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача - ОСОБА_3 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 (а.с.204), належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явився.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.16-22), позивач ОСОБА_1 , відповідно до даних трудової книжки, з 24.05.1994 року працював у вагонній дільниці Київ-пасажирський, в подальшому, 02.06.2008 року був переведений начальником пасажирського потягу, після чого контракт з ним на даній посаді неодноразово переукладався.

18.04.2017 року між ОСОБА_1 та Вагонною дільницею станції Київ-Пасажирський в особі начальника дільниці ОСОБА_4 було укладено контракт, який відповідно до п.1, є строковим трудовим договором. Строк дії контракту з 18.04.2017 року по 18.04.2022року (а.с.24-25).

Згідно з п.4 даного контракту з працівником, до обов`язків працівника входить, зокрема: забезпечувати виконання вимог Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України та інших нормативних актів, інструкцій, санітарних правил, наказів, розпоряджень тощо, які регламентують виконання робітником своїх посадових обов`язків; забезпечувати проїзд пасажирів у вагонах поїзда лише згідно з проїзними документами відповідного зразка; забезпечувати виконання поїзною бригадою обов`язків, які покладені на неї інструкціями, правилами, розпорядженнями керівництва та наказами, та інше.

Відповідно до п.п.16-в контракту з працівником, цей контракт припиняється з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статтями 40,41 КЗпП України) та цим контрактом.

За змістом п.п.17-а, 17-з контракту працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний за ініціативою роботодавця до закінчення терміну його дії у разі: - встановлення факту перевезення працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів, не оплаченої надлишкової ручної поклажі, вантажу - габарити якого перевищують встановлені норми або не оформленого належним чином багажу; - несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам.

Згідно з рапортом ОСОБА_1 від 27.05.2021 року (а.с.29), ним під час обходу поїзда 27.05.2021 року у вагоні №11, який обслуговувала провідник ОСОБА_2 , на місцях 5 та 7 було виявлено два безквиткових пасажира, які слідували від станції Київ до станції Фастів, після чого пасажирам було виписано квитанції №АБ-343177, №АБ-343178.

Як вбачається із копій даних квитанцій та фіскальних чеків, проїзд вказаних пасажирів було оформлено 27.05.2021 року о 19:48:44 год. (а.с.27).

При цьому, необхідно зазначити, що відповідно до схеми руху та складу поїзда №13/14 сполученням Київ-Солотвино, зі станції Київ-Пасажирський відправлення поїзду відбувається у 17 годині 11 хвилин, на станцію Фастів-1 поїзд прибуває о 18 годині 14 хвилин (а.с.79), тобто, по справі встановлено, що оформлення вищезазначеного проїзду пасажирів відбулось із запізненням більше, ніж на 1,5 години.

У пояснювальній записці від 01.06.2021 року провідник ОСОБА_2 повідомила, що під час посадки до поїзда у Києві до неї підійшли двоє пасажирів, які працюють залізничниками, і вони мали наміри їхати додому до станції Фастів. Пасажири показали свої посвідчення, і ОСОБА_2 дозволила їм пройти до вагона. Після зауважень одного із пасажирів вагона щодо перевезення провідником безквиткових пасажирів, ОСОБА_2 разом із начальником поїзда виписали їм квитанцію до ст.Фастів (а.с.42).

01.06.2021 була проведена оперативна нарада при начальнику Вагонної дільниці станції Київ-пасажирський ОСОБА_5 , протокол якої міститься у матеріалах справи (а.с.30). Нарадою було встановлено, що в рейсі 27.05.2021 року вагон №11/11453 поїзда №13/14 сполученням Київ-Солотвино обслуговувала провідник пасажирських вагонів ОСОБА_2 , керував роботою працівників поїзної бригади начальник пасажирського поїзда ОСОБА_1 . При проведенні посадки пасажирів по станції Київ-пасажирський провідником вагону №11 ОСОБА_2 до вагону було допущено посадку двох пасажирів без проїзних документів з подальшим їх проїздом до станції Фастів. Таким чином, провідником пасажирських вагонів ОСОБА_2 було допущено порушення посадових обов`язків та умов контракту. Відповідно до пункту 18-а контракту, укладеного з провідником пасажирських вагонів ОСОБА_2 , підставою для припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів. Після відправлення поїзда зі станції Київ-Пасажирський о 17 годині 11 хвилин та встановлення факту проїзду двох безквіткових пасажирів в вагоні №11, начальником пасажирського поїзда ОСОБА_1 , в порушення вимог п.7.21. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, яким передбачено оформлення проїзду протягом однієї години з моменту відправлення поїзду з пункту формування (обороту), не було своєчасно оформлено проїзд даних пасажирів згідно квитанційній форми ГУ-57/УЗ. Начальником поїзда ОСОБА_1 було оформлено проїзд пасажирів згідно квитанцій форми ГУ-57/УЗ АБ №343178, АБ №343177 о 19 годині 48 хвилин, про що свідчать фіскальні чеки про проведення розрахункової операції через РРО. Відповідно до пунктів 17-а,17-з контракту №22 від 18.04.2017 року, укладеного із начальником пасажирського поїзда ОСОБА_1 р.м.2713, підставою для припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення Працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів, несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам. Відповідно до п.8 статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Нарада ухвалила: 1. За порушення умов контракту, а саме, п.17-а - встановлення факту перевезення Працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів, неоплаченої надлишкової ручної поклажі, вантажу, п.17-з - несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам, з начальником пасажирського поїзда ОСОБА_1 розірвати контракт, після отримання відповіді профспілкового комітету. 2. За порушення умов контракту, а саме, п.18-а - встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів, з провідником пасажирських вагонів ОСОБА_2 розірвати контракт.

Матеріали справи містять в собі попередження від 01.06.2021 року, р.м.2713, №1 (а.с.31), в якому ОСОБА_1 , начальника пасажирського поїзда, попереджено, що у зв`язку з порушенням умов контракту № 22 від 18.04.2017 року, з ним буде розірвано контракт після спливу двотижневого терміну з дня одержання попередження за п.8 статті 36 КЗпП України, з підстав, передбачених контрактом (п.17-а - встановлення факту перевезення Працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів; п.17-з - несвоєчасне оформлення поїзних та перевізних документів пасажирам).

Наказом (розпорядженням) №700/ос від 16.06.2021 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 було звільнено 22.06.2021 року за п.8 ст.36 КЗпП на підставі, передбаченій контрактом №22 від 18.04.2017 року. З даним наказом ознайомлено ОСОБА_1 під підпис 23.06.2021 року (а.с.26).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 26.11.2021 року, що наявність згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача не передбачена законодавством. При цьому, на підставі пояснень учасників судового розгляду даної справи, показів свідків, досліджених документально підтверджених фактичних обставини справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо вимог заявленого ним позову не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 26.11.2021 року вказано, що доводи позовної заяви ОСОБА_1 не спростовують факту вчинення позивачем дій щодо перевезення безквиткових пасажирів у вагоні №11 підлеглим працівником поїзної бригади, а також факту несвоєчасного оформлення проїзних документів пасажирам, що і є передбаченими умовами контракту підставами для звільнення ОСОБА_1 за п.8 статті 36 КЗпП України. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що посилання суду першої інстанції на п.7.21. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, як на підставу звільнення позивача за порушення п.17-з укладеного контракту, є помилковим, оскільки обов`язковими умовами застосування цього пункту є посадка безквиткового пасажира винятково за дозволом начальника поїзда до штабного вагону. Натомість, є доведеним факт посадки таких пасажирів без відома позивача до іншого вагона. Апелянт вказує на безпідставність його звільнення на підставі п.17-а укладеного контракту, а саме, за встановлення факту перевезення працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у даному пункті вираз підлеглими працівниками вживається у множині, разом з тим, перевезення пасажирів без належно оформленого квитка допущено одним працівником бригади - провідником пасажирських вагонів ОСОБА_2 . Апелянт вказує, що суд першої інстанції невірно витлумачив п.17-а укладеного із позивачем контракту, і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звільнення позивача за порушення ним п.17-а укладеного контракту. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції помилково вказав у оскаржуваному рішенні від 26.11.2021 року, що до спірних правовідносин не застосовуються положення статей: 40, 41, 148, 149 КЗпП України, в тому числі, і щодо встановлення вини позивача у невиконанні умов контракту.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 статті 15 Закону України Про залізничиний траспорт, працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 статті 21 КЗпП України, особливо формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі №452/970/17, провадження №14-157цс19. А саме, виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника і додаткові підстави розірвання трудового договору (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 22.02.2017 року у справі №757/42262/15-ц).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції невірно витлумачив п.17-а укладеного із позивачем контракту, і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для звільнення позивача за порушення ним п.17-а укладеного контракту, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, виходячи із наступного.

Пунктом 17-а укладеного із позивачем контракту від 18.04.2017 року (а.с.24-25), передбачено: Працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний з ініціативи Роботодавця до закінчення терміну його дії у разі: встановлення факту перевезення Працівником або підлеглими працівниками проїзної бригади безквіткових пасажирів, не оплаченої надлишкової ручної поклажі, вантажу - габарити якого перевищують встановлені норми або не оформленого належним чином багажу.

Судом в ході розгляду справи встановлено факт перевезення безквиткових пасажирів 27.05.2021 року працівником поїзної бригади провідником пасажирських вагонів ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції відносно того, що під зазначеним поняттям підлеглими працівниками поїзної бригади розуміється у сенсі будь-кого з підлеглих працівників поїзної бригади, а не у множині, як стверджує позивач, тобто, не одним працівником, а декількома працівниками одночасно.

Є обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що для наявності у роботодавця підстав розірвати укладений із працівником контракт за п.17-а, є достатнім встановити факт перевезення безквиткових пасажирів.

Виходячи із особливостей зазначеної форми трудового договору при укладенні контракту законом надано право сторонам самим установлювати їх права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність працівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Апелянт стверджує, що порушення посадових обов`язків є винним діянням, вчиненим без поважних причин умисно або з необережності, і саме на роботодавцеві лежить обов`язок доведення вини працівника. В даному випадку, апелянт вказує, що його вина відсутня, і не доведена відповідачем, і за даних обставин, його звільнення є незаконним.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі №463/3091/15, провадження №61-32076св18, з врахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що позивач працював у відповідача на підставі укладеного контракту начальником пасажирського поїзду, і у контракті п.17-а, п.17-з було передбачено відповідні підстави для дострокового розірвання укладеного контракту.

За змістом п.п.17-а, 17-з контракту працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний за ініціативою роботодавця до закінчення терміну його дії у разі: - встановлення факту перевезення працівником або підлеглими працівниками поїзної бригади безквиткових пасажирів, не оплаченої надлишкової ручної поклажі, вантажу - габарити якого перевищують встановлені норми або не оформленого належним чином багажу; - несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам.

Судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що 27.05.2021 року мав місце факт порушення посадових обов`язків та умов укладеного контракту начальником пасажирського поїзду №13/14 сполученням Київ-Пасажирський-Солотвино ОСОБА_1 , який допустив перевезення двох безквиткових пасажирів у вагоні №11 підлеглим працівником поїзної бригади провідником ОСОБА_2 , і при цьому, несвоєчасно оформив проїзні документи пасажирам.

Відповідно до роз`яснень п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року (із наступними змінами), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

На підставі вищенаведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, оскільки в ході судового розгляду даної справи на підставі належних та достатніх доказів знайшов своє підтвердження факт вчинення дій щодо перевезення безквиткових пасажирів у вагоні №11 підлеглим працівником поїзної бригади, та несвоєчасного оформлення проїзних документів пасажирам, що і є передбаченими укладеним контрактом підставами для розірвання контракту з ініціативи роботодавця до закінчення терміну його дії, та звільнення ОСОБА_1 за п.8 статті 36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того факту, що проїзд безквиткових пасажирів було оформлено, кошти у встановленому порядку були передані відповідачу, і жодних матеріальних збитків відповідач не поніс.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, оскільки вони не нівелюють факту порушення позивачем умов укладеного ним контракту, а саме, п.17-а та п.17-з даного контракту від 18.04.2017 року (а.с.24-25).

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання позивача про неотримання згоди профспілкового комітету на його звільнення, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи в суді. Разом з тим, апелянт звертає увагу, що він не зазначав підставою для задоволення позовних вимог неотримання згоди профспілкового комітету на його звільнення.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року, у контексті приписів статті 376 ЦПК України, які визначають підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції відносно того, що звільнення ОСОБА_1 відбулось із дотриманням вимог чинного трудового законодавства, і тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Рішення суду першої інстанції від 26.11.2021 року ухвалено на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.11.2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 12.08.2022 року.

Головуючий: Судді: