Справа № 199/7391/21
(2/199/467/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Ткаченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Укрводшлях про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 з 08 червня 2017 року перебував в трудових відносинах із Державним підприємством водних шляхів Укрводшлях, працюючи на посаді інженера по охороні праці і пожежної безпеки та цивільного захисту 1 категорії Відокремленого підрозділу водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ», згідно наказу №193-о від 28.09.2020, а з 01.10.2020 прийнятий за переведенням на посаду інженера з охорони праці, пожежної безпеки та цивільного захисту 1 категорії Відокремленого підрозділу «Дніпропетровської технічної дільниці водних шляхів» Державного підприємства водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ».

Під час перебування у трудових відносинах, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 18 577,35 грн. за період з грудня 2019 року по 30 вересня 2020 року.

Згідно довідки Відповідача №10-10/332 від 05.07.2021 загальна сума заборгованості по заробітній платі позивача склала 18 577,35 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем не було проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути на його користь із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.10.2020 по 20.09.2021 в сумі 160 616,20 грн. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 606,16 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 25.10.2021 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.01.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Позивачем була надана відповідь на відзив, в якому, він наполягав на задоволенні позовних вимог. (а.с.75-78).

Представник відповідача надав до суду відзив, у якому зазначив, що відповідачем не визнаються позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідачем в добровільному порядку була сплачена ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, а саме у розмірі - 18 577,35 грн., на підтвердження цього надано до відзиву Відомість розподілу витрат від 27.10.2021, а відтак відповідач наразі не має перед позивачем заборгованості щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, що стосуються стягнення суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, оскільки, позивачем надано невірний та вочевидь завищений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім того, позивач до теперішнього часу працює на вказаному підприємстві. (а.с.41-45). Також, представником відповідача надано заперечення. (а.с.80-82).

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях №193-0 від 28.09.2020 року з 01.10.2020 року працівників Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях переведено до Відокремленого підрозділу Дніпропетровської технічної дільниці водних шляхів ДПВШ Укрводшлях на підставі ст.32 КЗпП України , зокрема, ОСОБА_1 , інженера з охорони праці, пожежної безпеки та цивільного захисту 1 категорії на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с. 65).

Відповідно до наказу Відокремленого підрозділу Дніпропетровська технічна дільниця водних шляхів Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях №03-0 від 29.09.2020 року ОСОБА_1 з 01.10.2020 року за переведенням прийнято із ДП Укрводшлях до Відокремленого підрозділу Дніпропетровська технічна дільниця водних шляхів Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях , згідно зі ст.32 КЗпП України, на виконання наказу ДП Укрводшлях №193-0 від 28.09.2020 року, на посаду інженера з охорони праці, пожежної безпеки та цивільного захисту 1 категорії на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с.67).

Із запису №25 від 01.10.2020 року трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , вбачається, що на підставі наказу №193-0 від 28.09.2020 року до трудової книжки внесено запис про те, що у зв`язку із змінами в штатному розписі ДП Укрводшлях ОСОБА_1 переведений на посаду інженера з охорони праці, пожежної безпеки та цивільного захисту 1 категорії Відокремленого підрозділу Дніпропетровської технічної дільниці водних шляхів ВПВШ Укрводшлях, згідно зі ст.32 КЗпП України. (а.с.11).

Згідно з ч.4 ст.64 ГК України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Згідно з п.1.2, п.1.3 ст.1 Положення про Відокремлений підрозділ Дніпропетровська технічна дільниця водних шляхів Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях, затвердженого в.о. начальника ДП Укрводшлях Верещака М.А. 16 листопада 2015 року, Відокремлений підрозділ Дніпропетровська технічна дільниця водних шляхів заснована на державній власності і є відокремленим підрозділом Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях . Дніпропетровська техдільниця не є юридичною особою, вона наділена майном Підприємства, здійснює свою діяльність на основі та у відповідності до чинного законодавства України, статуту Підприємства і цього Положення (а.с.54-60).

Згідно з п.6.2, 6.3 ст.6 вказаного Положення, начальник Дніпропетровської техдільниці призначається на посаду та звільняється з посади наказом начальника Підприємства і діє на підставі цього Положення. Структура, штатний розпис, граничну чисельність та фонд оплати Дніпропетровської техдільниці затверджується начальником Підприємства.

Начальник Дніпропетровської техдільниці має права та обов`язки визначені у п. 6.5 ст. 6 Положення.

Відповідно до ст.32 КзПП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд також звертає увагу позивача на те, що положеннями ст.36 КЗпП України визначений вичерпний перелік підстав припинення трудового договору.

Крім того, судом встановлено, що відповідачем в добровільному порядку була сплачена ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, а саме у розмірі - 18 577,35 грн., на підтвердження цього до матеріалів справи надана Відомість розподілу витрат від 27.10.2021, а відтак відповідач наразі не має перед позивачем заборгованості щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. (а.с.64).

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать й ому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено, позивача було переведено на посаду інженера з охорони праці, пожежної безпеки та цивільного захисту 1 категорії Відокремленого підрозділу Дніпропетровської технічної дільниці водних шляхів ВПВШ Укрводшлях, згідно зі ст.32 КЗпП України, про що міститься запис у трудовій книжці.

Відповідно до частини першої ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство,в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, наведене свідчить, що позивачка не було звільнено і продовжив трудову діяльність на Державному підприємстві водних шляхів Укрводшлях, що підтверджується выдповыдним наказом наявним в матерыалах справи.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до положень ст. 117 КЗпП.

Наведене дає підстави дійти висновку, що позивач після його переведення продовжував працювати в межах одного і того ж підприємства, не був звільнений. Відтак відсутні правові підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України, встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов"язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2 , 5 , 10-13 , 141 , 259 , 263-265 ЦПК України , ст.ст. 32, 36 КзПП України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства водних шляхів Укрводшлях про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засідання було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО ВОДНИХ ШЛЯХІВ "УКРВОДШЛЯХ", (адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд.12, ).

Суддя О.О.Богун

28.04.2022