Головуючий у І інстанції Майбоженко А.М.
Провадження №22-ц/824/5057/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на свою користь завдану майнову шкоду у розмірі 387 402,57 грн.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що 24.08.2016 року близько 21 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, на перехресті вул. Автозаводської та вул. Лугової сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового транспортного засобу, який належить Департаменту патрульної поліції - «Toyota Prius», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП вищевказаним автомобілям було завдано механічні пошкодження, а пасажирка автомобіля «Toyota Prius» отримала тілесні ушкодження.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08.02.2018 року у кримінальній справі № 756/49/18 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винних з потерпілою.

Водночас вказаною ухвалою було встановлено вину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 ст. 286 КК України.

Позивач зазначив, що зважаючи на те, що автомобіль «Toyota Prius», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, на замовлення заступника начальника - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Євдокимова Д.А . Державним науково-дослідницьким експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено експертне дослідження колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експертного дослідження від 12.12.2017 № 19/13-1/99-ЕД/17 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить Департаменту патрульної поліції, становить 387 402,57грн.

Позивач у позові зазначив, що питання щодо відшкодування шкоди, завданої взаємопов`язаними, сукупними діями декількох осіб, в повній мірі врегульовано законодавством та надає Департаменту патрульної поліції, як особі, якій завдано шкоди, право пред`явлення позову як до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом, так і до кожного з них окремо. Водночас ДПП, користуючись вказаним правом, пред`являє даний позов до ОСОБА_1 , як до одного із солідарних боржників у зобов`язанні на відшкодування завданої шкоди, залучивши при цьому ОСОБА_2 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 перед третіми особами, при використанні «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

04.04.2018 року представником Департаменту патрульної поліції до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подано заяву на виплату страхового відшкодування, однак станом на час подання позовної заяви до суду страхова компанія страхове відшкодування не здійснила.

Завдана шкода винуватцем ДТП відшкодована не була, тому, враховуючи викладене, Департамент патрульної поліції просив стягнути зі страховика ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на свою користь 100 000 грн. матеріальної шкоди, а з ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, решту суми матеріального збитку - 287 402,57 грн.

03 червня 2020 року ОСОБА_1 подано зустрічний позов, в якому на обґрунтування своїх вимог він зазначив, що внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_3 , також отримав механічні пошкодження.

16.12.2016 року, на замовлення ОСОБА_1 , проведено дослідження пошкодженого автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 в присутності власника ОСОБА_1 та іншого учасника ОСОБА_2 та складено висновок експертного дослідження № 660 від 16.12.2016 року, яким встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 674 381,85 грн.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що оскільки ухвалою Оболонського районного суду м. Києва встановлено вину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 ст. 286 КК України, то розмір відшкодування необхідно визначити у відповідній частці залежно від обставин справи та ступеня провини в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди кожного учасника справи. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Департаменту патрульної поліції на свою користь завдану майнову шкоду у розмірі 337 190,92 грн., завдану моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. та судові витрати у розмірі 3 637,90 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року позов Департаменту патрульної поліції задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 94 211 грн. 29 коп. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 287 190 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди; 1 000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Проведено зустрічне зарахування вищевказаних грошових сум та стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 193 979 грн. 64 коп.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь держави 1 939 грн. 79 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, уповноважена особа Департаменту патрульної поліції - Ряднін А.А. подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Департаменту патрульної поліції задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що відповідачем ОСОБА_1 було пропущено строк для подачі зустрічного позову, а суд першої інстанції в порушення ч. 1 ст. 193 ЦПК України прийняв зустрічний позов до розгляду.

Крім цього, апелянт посилався на помилковість висновків суду про відсутність підстав для стягнення із ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача за первісним позовом страхового відшкодування, виходячи з наступного.

Так, 24.08.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода; обвинувальний акт надійшов до Оболонського районного суду 05.01.2018 року; 08.02.2018 року постановлено ухвалу у справі № 756/49/18, яка набрала законної сили 16.02.2018 року.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відтак, згідно з Законом, заяву про страхове відшкодування має право подавати виключно потерпілий, чи інша особа яка має право на отримання відшкодування. Встановлення вини особи можливе виключно судом.

Як вбачається з матеріалів справи, в даній справі не встановлено вини водія Toyota Prius, НОМЕР_5 , ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідно до абзацу 4 п. 36.2 статті 36 Закону, якщо дорожньо- транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Як зазначалось вище, ухвала Оболонського районного суду у справі № 756/49/18 щодо закриття кримінального провадження набрала законної сили 16.02.2018 року. А представник Департаменту патрульної поліції подав заяву про страхове відшкодування до страховика 04.04.2018 року, у місячний термін від набрання законної сили ухвалою Оболонського районного суду у справі № 756/49/18, тобто Департамент патрульної поліції подав заяву про страхове відшкодування у строк, передбачений Законом.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт не погодився з розміром шкоди, стягнутої з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , оскільки судом під час розгляду справи не було встановлено вини у ДТП водія ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ТДВ «СК «Альфа-Гарант» - адвоката Поліщук Л.І., остання проти задоволення скарги заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року - без змін, як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні представник Департаменту патрульної поліції Ряднін А.А. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - адвокат Сорока М.М. в апеляційному суді проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.08.2016 року близько 21 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, перехрестя вул. Автозаводської та вул. Лугової, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового транспортного засобу, який належить Департаменту патрульної поліції, «Toyota Prius», номер кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП вищевказаним автомобілям було завдано механічні пошкодження, а пасажирка автомобіля «Toyota Prius» отримала тілесні ушкодження.

Відомості за вищевказаним фактом ДТП було внесено до ЄДРСР та розпочато кримінальне провадження № 0001277 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 , 24 серпня 2016 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, під час несення служби в складі екіпажу «Форт-0505» Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, керуючи технічно справним службовим оперативним автомобілем «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 (на синьому фоні), в якому серед інших пасажирів перебувала ОСОБА_4 , виконуючи невідкладне службове завдання, рухався по проїзній частині вулиці Івашкевича зі сторони проспекту Правди в напрямку вулиці Лугової в місті Києві із увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольорів і спеціальним звуковим сигналом, наближаючись до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вулиці Івашкевича з вулицями Автозаводською та Луговою, де для його напрямку в цей час горів червоний сигнал світлофора.

В цей час по проїзній частині вулиці Автозаводської зі сторони вулиці Скляренка в напрямку вулиці Полярної в місті Києві рухався автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з. НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_1 , наближаючись до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя вулиці Автозаводської з вулицями Івашкевича та Луговою, де для його напрямку в цей час горів зелений сигнал світлофора.

Під час руху ОСОБА_2 допустив порушення вимог пунктів 2.3 підпункт «б», 3.1 та 12.1 Правил дорожнього руху, а ОСОБА_1 допустив порушення вимог пунктів 2.3 підпункт «б», 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху.

05.01.2018 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено до Оболонського районного суду м. Києва.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08.02.2018 року у кримінальній справі № 756/49/18, 1-кп/756/562/18 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою.

Судом також встановлено, що на замовлення заступника начальника - начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції Євдокимова Д.А. Державним науково-дослідницьким експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено експертне дослідження колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експертного дослідження від 12.12.2017 № 19/13-1/99-ЕД/17 вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить Департаменту патрульної поліції, становить 387 402,57 грн.

16.12.2016 року проведено дослідження пошкодженого автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 в присутності власника ОСОБА_1 та іншого учасника ОСОБА_2 та складено висновок експертного дослідження № 660 від 16.12.2016 року, яким встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 674 381,85 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 перед третіми особами, при використанні «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

04 квітня 2018 року Департамент патрульної поліції звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, у чому йому було відмовлено з тих підстав, що із даною заявою позивач до страхової компанії звернувся більше ніж через рік після заподіяння шкоди майну потерпілої особи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Департаменту патрульної поліції та зустрічного позову ОСОБА_1 із проведенням зарахування зустрічних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для відшкодування завданих матеріальних збитків обом сторонам, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником при виконанні своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, тобто залежно від ступеня вини кожного.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що шкоди автомобілям завдано з вини обох водіїв: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що частки обох винуватців у ДТП є рівними та відшкодуванню підлягають збитки, завдані обом транспортним засобам з урахуванням рівного ступеня відповідальності водіїв у завданні збитків.

При цьому, зважаючи на те, що водій автомобіля «Тойота Prius», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 на момент ДТП виконував службові обов`язки інспектора роти №5 батальйону патрульної поліції міста Києва, правильним є і висновок суду, що завдана з його вини ОСОБА_1 матеріальна шкода відшкодовується Департаментом патрульної поліції, з яким ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах.

Позивачем за первісним позовом - Департаментом патрульної поліції пред`явлено вимоги щодо компенсації завданої шкоди у розмірі 387 402,57 грн., що складає 100% вартості завданого внаслідок ДТП збитку.

Позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_1 пред`явлено вимогу щодо компенсації завданої шкоди у розмірі 337 190,92 грн., що складає 50% вартості завданого внаслідок ДТП збитку. Загальний розмір збитку згідно звіту про розмір матеріального збитку, долученого до зустрічного позову, складає 674 381,85 грн.

З урахуванням рівного ступеня відповідальності кожного з водіїв у завданні збитків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на користь позивача за первісним позовом - Департаменту патрульної поліції, підлягає відшкодуванню сума шкоди у розмірі 193 701,29 грн. (50% від визначеної ним суми збитку 387 402,57 грн.).

При цьому, при визначенні розміру сум, які підлягають стягненню, судом першої інстанції правильно вирахувано з цих сум розміри страхового відшкодування.

Зокрема, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №7954773, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «СК «Альфа-Гарант», ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 100 000 грн., франшиза - 510 грн.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №8921636, укладеного між ДПП та ПрАТ «Арсенал-Страхування», ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 50 000 грн., франшиза - 0 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Департаменту патрульної поліції сума відшкодування у розмірі 94 211,29 грн. (193 701,29 - 99 490), оскільки підстави для стягнення з ОСОБА_1 99 490 грн. страхового відшкодування, невиплаченого страховою компанією, у справі відсутні, зважаючи на те, що він застрахував свою цивільно-правову відповідальність і невиплата страхового відшкодування мала місце у зв`язку з порушенням Департаментом патрульної поліції строків звернення до страховика з заявою про настання страхового випадку.

Щодо стягнення майнової шкоди з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , то вона також обґрунтовано зменшена судом на суму ліміту страхового відшкодування згідно полісу АІ №8921636 до 287 190,93 грн. (337 190,92 - 50 000).

Відповідно до ч.12 ст.265 ЦПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

З урахуванням положень зазначеної статті, правильним є проведення судом зустрічного зарахування стягнутих сум, та стягнення у зв`язку із цим з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 193 979,64 грн. матеріальної шкоди.

Обгрунтованим є і рішення суду в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., оскільки останній зазнав моральних страждань у зв`язку із пошкодженням свого майна - автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_3 , що згідно вимог ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому,докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням їх належності, допустимості та достатності обґрунтовано частково задоволено як основний, так і зустрічний позови.

Зокрема, доводи скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК Українипорушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням усіх обставин справи та дотриманням норм матеріального права при її вирішенні.

Необгрунтованими є і доводи скарги про незаконність рішення в частині відмови у задоволенні вимог Департаменту патрульної поліції до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована

За вимогами статті 3 цього Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 цього ж Закону, передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент патрульної поліції заяву про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подав 04 квітня 2018 року, тобто більше ніж через 1 рік і 8 місяців з моменту заподіяння майнової шкоди, відтак, зважаючи на преклюзивність вищевказаного визначеного Законом строку, відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є законною та обґрунтованою.

Вищенаведені висновки колегії суддів відповідають і правовому висновку, зробленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року по справі №147/66/17, у якій суд касаційної інстанції зазначив: «Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого».

Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обґрунтованості рішення суду ці доводи не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги Департаменту патрульної поліції - без задоволення.

В зв`язку із тим, що ціна позову в даній справі, як основного, так і зустрічного, не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: