Дата документу 26.07.2022 Справа № 335/606/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/606/22
Провадження №22-ц/807/1572/22
Головуючий в 1-й інстанції Звєздова Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О.З.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Паскал Павла Михайловича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косінова Ігоря Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косінов І.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 . В поданні зазначено, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 62442841 з примусового виконання виконавчого листа № 336/819/20, виданого 30.06.2020 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про відібрання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 та повернути неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до України за місцем проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . Посилаючись на те, що божниця за місцем проживання постійно відсутня, на виклики до державного виконавця не з`являється, заявник просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , і є боржником за невиконаним нею судом рішенням про виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 336/819/20, виданим 30.06.2020 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 і є боржником за невиконаним нею рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2020 (справа № 336/819/20) до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 336/819/20, виданим 30.06.2020 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Паскал Павла Михайловича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті в іншому складі суддів.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом під час розгляду справи не в повному обсязі досліджені обставини справи, не враховані інтереси дитини. Суд безпідставно не допустив до розгляду справи її представника та позбавив ОСОБА_1 можливості прийняти особисту участь під час розгляду справи, чим порушив право надати відповідні пояснення та докази по справі.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косінов Ігор Вікторович, зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок прийнято обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Відділ) перебуває виконавче провадження № 62442841, відкрите 01.07.2020 року, з примусового виконання виконавчого листа № 336/819/20, виданого 30.06.2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про відібрання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , та повернути неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до України за місцем проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .

На виконання постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Визвілко Т.В. від 24.12.2021, виконавче провадження передано з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у зв`язку з чим 30.12.2021 виконавцем прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження.

Під час перебування виконавчого провадження на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавцями цього Відділу вчинялись виконавчі дії щодо розшуку боржника з дитиною за адресою, зазначеною у виконавчому документі, проте згідно актів, складених виконавцем протягом 2020-2021 років, за адресою: АДРЕСА_1 , останніх не розшукано, про що свідчать акти державного виконавця від 28.07.2020; 23.10.2020; 12.04.2021; 17.05.2021; 19.07.2021; 23.08.2021; 11.10.2021; 22.11.2021; 01.12.2021; 16.12.2021.

22.07.2020 до відділу надійшла інформація від Державної міграційної служби України, за наявними даними бази Державної міграційної служби України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_1 , виданий 07.10.2015 року, органом видачі 2314.

26.02.2021 до відділу надійшла відповідь від Департаменту реєстраційних послу Запорізької міської ради, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 04.04.2000 по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України №86286347 від 14.09.2020 року, ОСОБА_1 28.08.2020 було здійснено перетин державного кордону України.

Вказане також підтверджується листом Державної прикордонної служби України № 246-2-031 від 10.01.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 28.08.2020 о 04.04 годині в пункті пропуску Краківець здійснила виїзд з України на територію Республіки Польща, і того ж дня об 11.04 через цей же пункт пропуску в`їхала до України.

Згідно виконавчого документа ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично мешкає у АДРЕСА_2 .

23.12.2021 задля належного та своєчасного виконання рішення суду, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з запитом № 82213, щодо надання інформації про наявність міжнародних чи двосторонніх договорів, згідно яких встановлено порядок виконання рішення суду про відібрання дитини на території Республіки Польща відносно ОСОБА_1 в межах повноважень повідомляє наступну інформацію.

Відповідно до Листа Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 091-01-72/134 від 17.01.2022, у випадках, коли є відомості про те, що боржник за виконавчим листом виїхав за межі України і перебуває на території тієї чи іншої іноземної держави, підлягають застосуванню відповідні міжнародні договори, які регулюють питання визнання і виконання українських судових рішень в іноземних державах. В даному випадку має значення місце виконання рішення суду, яке чітко відображене в резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Адже українські виконавчі листи не можуть бути пред`явлені до виконання на території іноземної держави, а органи державної виконавчої служби України не мають можливості проводити виконавчі дії з примусового виконання рішень українських судів на території іноземних держав. Відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» роз`яснення рішень, виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторонки виконавчого провадження - мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

13.01.2022 за № 244-2-03, начальником Відділу Половніковим Р. було здійснено запит до Департаменту науки і освіти Запорізької міської ради, щодо надання інформації про здобуття дошкільної, повної загальної середньої освіти у державних і комунальних дошкільних , загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладах України, дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Листа Департаменту від 31.01.2022 № 01-01-Н/242, ними було здійснено перевірку контингенту учнів комунальних закладів дошкільної та загальної середньої освіти м. Запоріжжя та, на підставі інформації територіальних відділів освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, отриманої за результатами перевірки облікової документації закладів освіти міста, та встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 210 «Славутич» Запорізької міської ради Запорізької області у період з 18.08.2015 по 30.08.2018 та вибула у зв`язку зі вступом до школи. Факт здобуття освіти неповнолітньою ОСОБА_3 у закладах загальної середньої освіти м. Запоріжжя станом на 27.01.2022 не підтверджено.

18.01.2022 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косінов І.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 31.01.2022 вказане подання було задоволено та оголошено розшук ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_3 . Копію ухвали у двох примірниках про оголошення розшуку направлено для організації її виконання до Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області.

З вищевикладеного вбачається що ОСОБА_1 з метою умисного невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2020 (справа №336/819/20) суду, не вживає жодних заходів, спрямованих на його виконання. Їй відомо про наявність судового рішення оскільки нею на вказане рішення подавалась апеляційна скарга, яка була залишена без задоволення постановою Запорізького апеляційного суду від 15.10.2020 року.

Задовольняючи вимоги подання, суд першої інстанції виходив з того, що в добровільному порядку ОСОБА_1 рішення суду не виконує, що змушує державного виконавця вживати різних передбачених законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання рішення суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі умисні діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.2014, № 6 зазначено, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). У зв`язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно з нормами ЦПК, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З огляду на словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи)", вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов`язання у боржника, та факту ухилення останньої від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов`язання), дозволяють при вирішенні подання керуватись положеннями частини другої статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей та пояснень стосовно причин невиконання рішення, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України та вчинення інших дій передбаченим Законом.

ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду про що свідчить її перебування за кордом разом із малолітньою донькою та небажання передати дитину батьку відповідно до рішення суду, про що зокрема зазначено і в апеляційній скарзі. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується із судовими рішеннями щодо відібрання дитини, між тим дані обставини не є предметом розгляду даної справи.

Встановивши наявність зобов`язання у боржника ОСОБА_1 відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2020 року, обізнаність боржника щодо вказаного зобов`язання та свідоме ухилення від його виконання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Враховуючи конкретні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з думкою суду першої інстанції, і вважає, що дії та бездіяльність боржника ОСОБА_1 вказують на свідоме ухилення від виконання рішення суду, що є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вимоги подання підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Паскал Павла Михайловича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 27 липня 2022 року.

Головуючий: С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков