Справа № 752/9949/17
Провадження № 4-с/752/137/22
У Х В А Л А

іменем України

14 червня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Коломайко Марини Олександрівни, в інтересах ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренка Романа Григоровича, стягувач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,-

в с т а н о в и в:

у лютому 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Коломайко М.О. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Сидоренка Р.Г., заінтересована особа: КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», в котрій просив суд:

- скасувати постанову державного виконавця від 15.06.2021 року про накладення арешту на кошти боржника по ВП № 60164549;

- скасувати постанову державного виконавця від 13.01.2022 року про арешт майна боржника по ВП № 60164549;

- зобов`язати державного виконавця подати відповідні запити для встановлення належного боржника по ВП № 60164549.

В обґрунтування скарги вказав про те, що 09.06.2017 рок Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ПАТ «Київенерго» (23.04.2019 року змінено правонаступником КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго») заборгованості по сплаті наданих за адресою: АДРЕСА_2 , послуг з центрального опалення на суму 88 732,95 грн. та 18 789,99 грн. 3% річних та інфляційної складової боргу, а також судового збору в розмірі 800,00 грн.

Зазначив, що жодного відношення до квартири АДРЕСА_2 , та до боргу за комунальні платежі ніколи не мав і немає, оскільки зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за документами є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , а тому жодного відношення до квартири АДРЕСА_2 , немає, вона не є його власністю, не являється її наймачем.

З огляду на зазначене, вважає, що винесені в рамках ВП № 60164549, яке відкрите з примусового виконання судового наказу Голосіївського районного суду м.Києва від 09.06.2017 року, постанова державного виконавця від 15.06.2021 року про накладення арешту на кошти боржника по ВП № 60164549 та постанова державного виконавця від 13.01.2022 року про арешт майна боржника по ВП № 60164549, підлягають скасуванню, оскільки порушують його конституційні права як добросовісної та порядної людини, яка завжди вчасно та в повній мірі сплачує комунальні послуги, немає жодних боргів перед державою, зараз перебуває у тяжкому пригніченому емоціональному стані та скрутному матеріальному становищі через некомпетентність державного виконавця та небажання добросовісно ним виконувати свої посадові обов`язки.

Окрім того, вказав про ігнорування державним виконавцем неодноразових його звернень та звернень його адвоката з проханнями розібратись в ситуації щодо неналежності боржника у ВП № 60164549, відкритого на підставі судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва № 752/9949/17, та здійснити відповідні запити для встановлення реального власника квартири АДРЕСА_2 , за якою і є заборгованість за комунальні послуги та до якої скаржник відношення немає.

В судовому засіданні представник скаржника - адвокат Коломайко М.О.скаргу підтримала, просила її задовольнити, виходячи із викладених у ній обставин.

Старший державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Сидоренко Р.Г. в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на скаргу не подав.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в травні 2017 року заявник ПАТ «Київенерго» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) боргу в сумі 107522,94 грн.

09.06.2017 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року, заяву представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоененрго» про заміну сторони її правонаступником у цивільній справі № 752/9949/17 за заявою ПАТ «Київенерго» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, було задоволено. Замінено первісного заявника (стягувача) ПАТ «Київенерго», - на його правонаступника Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоененрго» щодо виконання судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2017 року у справі № 752/9949/17 за заявою ПАТ «Київенерго» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

З матеріалів справи вбачається, що боржник у даній справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у встановленому цивільним процесуальним законом порядку із заявою про скасування судового наказу із означених в цій заяві підстав до суду не звертався.

Судом встановлено, що у провадженні Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві перебуває виконавче провадження № 60164549 з примусового виконання судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва № 752/9949/17.

Звернувшись до суду із даною скаргою, заявник вказав про те, що не має будь-якого відношення до боргу із централізованого опалення в квартирі АДРЕСА_2 , а також не є особою, на яку такий обов`язок покладений, а тому підстави для стягнення з нього боргу відсутні через їх недоведеність стягувачем.

Разом з тим, судом встановлено, що скаржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дійсно зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта (а.с. 173), однак, варто вказати, що стягувач, звернувшись до суду із даною заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу із ОСОБА_1 , зазначив РНОКПП останнього - НОМЕР_1 , тому підстав для відмови у видачі судового наказу у суду були відсутні, а відтак посилання сторони скаржника на те, що у справі не було належним чином ідентифіковано особу боржника, є безпідставними.

Після видачі судового наказу, будь-які заяви, зокрема, про виправлення описок в судовому наказі та/або скасування судового наказу із означених в заяві підстав, до суду не надходили. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як встановлено, в провадженні Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві перебуває виконавче провадження № 60164549 з примусового виконання судового наказу Голосіївського районного суду м. Києва № 752/9949/17.

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону № 1404-VIII визнано, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч. 7 ст. 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Положеннями ч. 1 та ч. 6 ст. 48 Закону № 1404-VIII закріплено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частинами 1-3 ст. 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З аналізу змісту викладених норм Закону № 1404-VIII вбачається, що у разі якщо стягувач звертається до виконавця із заявою про примусове виконання рішення та зазначає рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника виконавець в даному випадку діє згідно приписів ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника, та негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. При цьому на інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (тобто виявляє таке майно, здійснює його опис та накладає арешт).

Судом встановлено, що 15.06.2021 року відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Сидоренком Р.Г. винесена постанова про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с. 166-167).

13.01.2022 року старшим державним виконавцем Сидоренком Р.Г. винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 168).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії,здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (ст. 18 Закону).

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про законність і правомірність оскаржуваних заявником постанов про накладення арешту на майно та арешт коштів боржника.

На думку суду, накладення арешту на майно боржника та його кошти відповідає суті і меті виконавчого провадження, такі дії спрямовані на виявлення всього майна боржника, що є і правом і обов`язком виконавця. Накладення арешту фактично після відкриття виконавчого провадження і терміновість таких дій відповідає меті інституту примусового виконання рішення суду. Той факт, що арешт накладено на майно боржника, не є порушенням закону, тим більше враховуючи, що виконавцем вжиті заходи у законний спосіб. При цьому суд також враховує, що оскаржуваною постановою не порушено законні інтереси заявника, які мають бути направлені на своєчасне виконання судового рішення. Той факт, що накладення арешту майна боржника створило певні незручності для нього, не може розглядатись як порушення прав особи. Таким чином, судом не встановлено протиправності чи незаконності в діях виконавця при винесенні оскаржуваних постанов, тому скарга в цій частині є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Також, судом не надано доказів стосовно того, що оскаржуваними постановами накладено арешт на рахунки, на котрі його накладення заборонено законом.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тому, оскільки заявник не надавсуду доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України про те, що оскаржувані постанови були прийняті не у відповідності до закону, не в межах повноважень державного виконавця та з порушенням його прав, не надав доказів щодо неправомірності дій державного виконавця, суд не вбачає законних підстав для задоволення скарги в цій частині.

В частині вимог ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця подати відповідні запити для встановлення належного боржника по ВП № 60164549, то суд не знаходить підстав для задоволення скарги і в цій частині з огляду на недоведеність позиції скаржника з даного приводу доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, так само яка і наявність передбаченого законодавством України прямого обов`язку виконавця на вчинення подібних дій. Окрім того, на думку суду, вказана вимога скаржника зводиться до незгоди з ухваленим судовим наказом та є спробою скаржника уникнути відповідальності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

постановив:

у задоволенні скарги адвоката Коломайко Марини Олександрівни, в інтересах ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренка Романа Григоровича, стягувач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко