Номер провадження: 22-ц/813/4627/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу уповноваженої особи Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Главацький Володимир Андрійович, про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та встановлення юридичного факту, що заявник є спадкоємцем четвертої черги за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення юридичного факту, що вона є спадкоємицею четвертої черги за законом, як особа яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 82 роки помер ОСОБА_2 , з яким заявник проживала однією сім`єю з січня 2014 року до дня його смерті. Заявник зазначає, що вони разом з ОСОБА_2 вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. ОСОБА_2 був людиною похилого віку та не міг сам себе обслуговувати. Заявник була йому, як онука, вона доглядала за ним, готувала, прибирала, лікувала, а в подальшому і здійснила поховання. 18 червня 2020 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус у видачі свідоцтва відмовив та роз`яснив, що спочатку заявниці необхідно звернутися до суду із відповідною заявою про встановлення факту. Оскільки у ОСОБА_2 родичів не має і єдиною спадкоємицею, яка проживала з ним однією сім`єю не менше п`яти років є ОСОБА_1 , остання звернулася до суду з цією заявою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю з січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, уповноважена особа Одеської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року скасувати, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту залишити без розгляду, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1-2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи заяву про встановлення факту, суд першої інстанції виходив того, що ОСОБА_1 на підставі зібраних нею доказів довела факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю у період з січня 2014 року по 22 січня 2020 року, а тому має право на спадкування за законом четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Однак, вказані обставини заперечує ОМР та зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази спільного проживання однією сім`єю заявниці зі спадкодавцем, ведення ними спільного бюджету та господарства. Вказує, що проживання за однією адресою зі спадкодавцем ще не свідчить про стосунки, притаманні сім`ї. Крім того, зазначає, що до участі у розгляді цієї справи підлягала залученню ОМР, як заінтересована особа, однак заявник залучила лише приватного нотаріуса, до якого звернулася із заявою про прийняття спадщини. Розгляд цієї заяви без участі ОМР порушує її права, оскільки у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1-4, 6 ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Відповідно до ч.2 наведеної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження №6114667св20).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.15).

18 червня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Главацьким В.А. заведено спадкову справу. При цьому, нотаріусом роз`яснено, що для отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину їй необхідно надати документи, що підтверджують черговість права на спадкування, у зв`язку з чим вона повинна звернутися до суду.

10.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, залучивши до участі у справі зацікавлену особу приватного нотаріуса Главацького В.А. Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, їй необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину на підставі ст..1264 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст..1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Таким чином, за вищенаведеною нормою закону, зацікавленою особою є орган місцевого самоврядування, в даному випадку це ОМР, на яку законом покладено обов`язок звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою за наявності обставин, визначених ст. 1277 ЦК України, тому справа про встановлення факту проживання однією сім`єю у разі відсутності інших спадкоємців за законом і за заповітом повинна розглядатися за обов`язковою участю ОМР.

Однак, суд першої інстанції розглянув вказану справу без залучення та участі ОМР, чим порушив права та обов`язки останньої.

Оскільки встановлення факту пов`язано з вирішенням спору про право власності на майно спадкодавця, на яке претендує ОМР та оспорює право на спадщину у порядку ст..1264 ЦК України за ОСОБА_1 , дане питання не може розглядатися у порядку окремого провадження та підлягає розгляду на загальних підставах у порядку позовного провадження.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року скасувати, а заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Главацький Володимир Андрійович, про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та встановлення юридичного факту, що заявник є спадкоємцем четвертої черги за законом залишити без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_1 про її право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 27.06.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова