Провадження № 2/752/249/22
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
28 березня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
у липні 2018 року представник ДП «КиївГазЕнерджи» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
В обгрунтування заявлениї позовних вимог, які в подальшому зменшив, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, постачання якого з 01 липня 2015 року здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року. Відповідно до довідки від 04.08.2017 року № 1845, виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу», відповідач є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.
Постачання газу здійснювалося на підставі пропозиції укласти договір оферти, що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опублікованого 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» № 116.
Всі побутові споживачі, які продовжували після 30 червня 2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послугу з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно.
У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.
Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є договором приєднання, затверджений Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року .
Цей договір, укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов цього договору та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Фактом згоди на приєднання споживача до умов договору постачання природного газу є фактичне споживання природного газу відповідачем.
Відповідно до умов договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку визначеному цим договором.
Згідно з п. 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання починаючи з 01.04.2015 року здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення: з 01.04.2015 по 30.04.2016 діяла ціна на газ у розмірі 7,188 грн за 1 куб. метр; з 01.05.2016 по 31.03.2017 - 6,879 грн; з 01.04.2017 - 6,9579 грн.
У порядку і на підставі ст. 32 ЦПК України та ч. 3 ст. 96 ЦПК позивач 23.10.2017 звернувся до суду в порядку наказного провадження із заявою про стягнення боргу з боржника з урахуванням трьох відсотків річних і інфляційних втрат.
10.11.2017 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва заяву ДП «Київгазенергджи» повернуто заявнику для подання до належного суду.
У зв`язку з порушенням відповідачем порядку розрахунків, встановлених договором та Правилами у останнього виникла заборгованість за період з 01.04.2016 по 01.12.2018 року у розмірі 848,84 грн, а тому позивач і звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень (а.с. 20).
Відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просить позов залишити без задоволення, зазначивши, що не погоджується з сумою боргу, який підлягає стягненню та з розрахунками 3% річних та інфляційного збільшення. Вказує, що станом на 21.11.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що підтверджується квитанціями про оплату. Також звертає увагу, що сплачений позивачем судовий збір відповідно до ухвали суду від 10.11.2017 року у розмірі 800 грн не повинен бути стягнений з відповідача.
У судовому засіданні 11.12.2018 присутні представник позивача і представник відповідача. Суд, вислухавши думку учасників справи, на місці ухвалив оголосити перерву у засіданні у зв`язку з неотриманням позивачем відзиву на позовну заяву.
У судовому засіданні 20.03.2019 року присутні представники позивача і відповідача. Сторона позивача подала заяву про зменшення позовних вимог, яку суд на місці ухвалив прийняти до провадження. Оголошено перерву у справі для ознайомлення відповідача з зазначеною заявою.
Справа неодноразово відкладалась.
У судовому засіданні 18.09.2019 сторони присутні. Представник відповідача подав клопотання про передачу справи до іншого суду, яке судом було відхилено. Клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального провадження судому відхилено.
Представник позивача Нестеренко О.С. повідомив суду, що станом на 20.03.2019 борг у відповідача був. Заявив клопотання про надання часу для з`ясування чи буде позивач підтримувати позовні вимоги до ОСОБА_1 і чи є вона належним відповідачем. Суд клопотання підтримав і оголосив перерву до 30.01.2020 року.
У судовому засіданні 16.11.2020 присутній представник позивача Курганов Д.О . Зазначив, що позов підтримує.
У судове засідання, призначене на 04.11.2021 року сторони у справі не з`явилися.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до довідки від 04.08.2017 року № 1845, виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу», відповідач є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії ВАА № 510452 від 06.08.2002 (а.с. 14). Також за відповідачкою закріплений особовий рахунок № НОМЕР_1 .
За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в 2015 році відбулося реформування газової сфери, яке зокрема полягало у відокремленні функцій з постачання від функцій розподілу природного газу.
З 01.07.2015 року послуги з газопостачання побутовим споживачам природного газу на території м. Києва здійснює ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії АЕ № 299069 від 26 червня 2015 року (а.с. 7).
Пропозицію споживачам укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за № 116 (а.с. 12-13).
Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції.
Як вбачається з матеріалів справи, після 30.06.2015 року ОСОБА_1 отримує на території ліцензійної діяльності ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, а отже засвідчила бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняла пропозицію повністю, безумовно.
У разі, якщо за адресою побутового споживача не було здійснено припинення газопостачання до 01 липня 2015 року, він є таким, що з 01 липня 2015 року уклав договір про надання послуг з газопостачання.
Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про незгоду відповідача отримувати природний газ за адресою: АДРЕСА_2 , або припинення газопостачання споживачеві.
Газопостачання за адресою: АДРЕСА_2 здійснювалося у порядку, передбаченому договором постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМ України № 2246 від 09.12.1999 , що діяла з 02.03.2015 по 16.07.2016 , та правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015.
Згідно п.1 договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати за надані послуги з газопостачання за встановленими цінами у строки та на умовах, що передбачені цим договором.
Відповідно до п.3 договору, споживач розраховується з постачальником за надані послуги з газопостачання за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Вартість спожитого відповідачем газу визначається множенням обсягів спожитого газу і чинних тарифів на природний газ, які встановлюються Постановою Нац. комісії від 03.03.2015 року «Про встановлення роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення» та постановою Кабінету Міністрів № 758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу та змінами та доповненнями.
Згідно пункту 10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, розрахунок населення за надані послуги з газопостачання, починаючи з 01 квітня 2015 року здійснюється за роздрібними цінами на природний газ, що використовується для потреб населення, диференційованими залежно від місячного обсягу та видів споживання, що встановлені НКРЕКП, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.
Відповідно до п. 4.6. Договору розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надання протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст.ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Типовий договір, укладається на невизначений строк шляхом приєднання споживачів до умов договору та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Так, сторона позивача у позовній заяві зазначає, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, оскільки між сторонами укладений договір шляхом фактичного споживання природного газу, особовий рахунок відкритий на ім`я відповідачки і вона частково сплачує плату за його користування.
Нормами Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини. Згідно ч. 1 ст. 12 цього Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
За вимогами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Аналогічні положення містяться в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
В свою чергу положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать, зокрема: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу. За положеннями ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно положень ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку.
Як зазначає представник позивача, зв`язку з порушенням відповідачем порядку розрахунків, встановлених договором та відповідними нормативно - правовими актами, у останнього виникла заборгованість за період квітня 2016 р. - по грудень 2018 р. у розмірі 201,76 грн (а.с. 51).
Вбачається, що належних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Відтак, вимога позивача щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості у сумі 201,76 грн. підлягає задоволенню.
Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості , три проценти річних.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та три проценти річних.
Відповідно до наданого розрахунку, інфляційне збільшення заборгованості становить 512,94 грн., 3% річних - 133,14 грн. (а.с. 51-52).
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов`язань, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ДП «КиївГазЕнерджи» в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних.
З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.
З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762 гривні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625, 642, 714 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 19, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -
позов Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк