Справа № 464/5976/20 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/3244/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Крайник Н.П.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представника АТ «Українська залізниця» - Редевич О.М., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування Наказу про звільнення № 2012/ос від 30.09.2020, про поновлення на роботі на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця», стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Наказом №2012/ос від 30.09.2020 про припинення трудового договору позивача було звільнено з 01.10.2020 з посади головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» на підставі п.6 ч.І ст.36 КЗпП України. 21.07.2020 останнього повідомлено про ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» та скорочення посади, яку займав позивач відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, та запропоновано посаду провідного юрисконсульта. Також, 21.07.2020 його було повідомлено про зміну істотних умов праці на підприємстві, а саме: іншого посадового окладу та режиму неповного робочого часу. Листом Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики AT «Укрзалізниця» від 01.10.2020 йому було надіслано копію наказу про його звільнення від 30.09.2020 №2012/ос. Вважає, що реальна зміна в організації виробництва та праці у AT «Укрзалізниця» відсутня. Як вбачається з матеріалів справи, позивача було повідомлено 21.07.2020 як про зміну істотних умов праці так і про скорочення посади, що є окремими відмінними підставами для звільнення. Також, жодної згоди ні на зміну істотних умов праці ні на скорочення штату працівників профспілкова організація працівників AT «Укрзалізниця» не давала. Так як позивача було звільнено протиправно, з відповідача слід стягнути середній заробіток на користь позивача за увесь час вимушеного прогулу. Незаконне, протиправне звільнення позивача призвело до певних моральних страждань та переживань останнього пов`язаного з таким звільненням. Враховуючи характер допущених відповідачем порушень та характер страждань позивача вважаємо, що з відповідача на користь позивача слід стягнути завдану протиправними діями моральну шкоду в розмірі 100000,00грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача директор Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Укрзалізниця» Осійчук М.С. задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ №2012/ос від 30.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального відділення Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця».

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 121942,10 грн (сто двадцять одну тисячу дев`ятсот сорок дві гривні десять копійок ), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 , на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального відділення Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця».

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 12614, 70 грн (дванадцять тисяч шістсот чотирнадцять тисяч сімдесят копійок ) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 840 ,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

В решті вимог позивача відмовлено.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 серпня 2021 року заяву представника АТ «Укрзалізниця» В.В. Лазаренко про виправлення описки задоволено.

Виправлено описку, допущену у рішенні Сихівського районного суду м.Львова від 26 липня 2021 року по справі № 464/5976/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача директор Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Укрзалізниця» Осійчук М.С., а саме, абзац 3 та 5 резолютивної частини викладено у такій редакції:

Абзац 3 «Поновити ОСОБА_1 , на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця».

Абзац 5 «Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця».

Рішення в апеляційному порядку оскаржило АТ «Укрзалізниця».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що зміни в організації виробництва і праці, які відбулися в Товаристві, за змістом чинного законодавства, могли призвести як до скорочення чисельності та штату працівників і їх подальше звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, так і до зміни істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що зміни в організації виробництва і праці, які відбулися в товаристві, не могли бути підставою для зміни істотних умов праці для Позивача є помилковими. Вважає, також помилковими висновки суду першої інстанції про те, що ліквідація структурного підрозділу та скорочення посади могла бути підставою лише для звільнення Позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України та підставою для зміни істотних умов праці у випадку переведення його на іншу посаду, оскільки законодавство про працю не містить чіткого переліку змін в організації виробництва і праці, які могли б привести до скорочення чисельності або штату працівників, як і чіткого переліку змін в організації виробництва і праці, які є підставою для зміни істотних умов праці для працівників, а також зміна істотних умов праці можлива лише при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Тобто, зазначені зміни в організації виробництва і праці, а саме - ліквідація Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця», призвела до зміни істотних умов праці працівників зазначеного департаменту. Таким чином, посилання суду на те, що зміна істотних умов праці для Позивача могла бути у зв`язку з переведенням його на іншу роботу є безпідставною. Суд першої інстанції також помилково дійшов висновку про те, що в судовому засіданні не доведено обставин, що зміни в організації виробництва і праці, пов`язані з ліквідацією Департаменту економічної та інформаційної безпеки, впливали на зміну істотних умов праці позивача, що стало підставою для його звільнення, оскільки саме через ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки у позивача зменшився обсяг виконуваної ним роботи у зв`язку зі змінами функцій та завдань ліквідованого Департаменту. Фактично, у даній справі позивач ухилявся від прямого волевиявлення - надання згоди або незгоди на продовження роботи в нових умовах. Зазначене свідчить, що волевиявлення обох сторін трудового договору було відсутнє, згода між сторонами про зміну умов договору не досягнута. Просить рішення суду в частині задоволенні позовних скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в цій частині позовних вимог.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ «Українська залізниця» - Редевич О.М. просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частиною третьою та четвертою статті 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці.

Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 убачається, що 21.10.2016 на підставі наказу № 2000 від 20.10.2016 останнього прийнято на посаду провідного інженера відділу економічної та інформаційної безпеки регіональної філії «Львівська залізниця» управління економічної безпеки Департаменту безпеки.

30.01.2019 згідно наказу № 146/о ОСОБА_1 переведено на посаду головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця».

З копії повідомлення головному фахівцю відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» №215 від 15.07.2020 ОСОБА_1 повідомлено, що Департамент економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» ліквідовано, та займана посада підлягає скороченню, у зв`язку із чим запропоновано посаду провідного юрисконсульта сектору аналітичної роботи та контролю юридичної служби регіональної філії АТ «Укрзалізниця», з чим ОСОБА_1 згідний не був, про що засвідчив своїм підписом 21.07.2020 (а.с.15 т. 1)

З копії повідомлення головному фахівцю відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» №216 від 15.07.2020 ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (витяг з протоколу засідання наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 25.05.2020 № А-10/16-20 ком.т.) з урахуванням наказу від 03.07.2020 № 1184/ос «Про затвердження режиму неповного робочого тижня» про зміну у встановленому порядку істотних умов праці, а саме іншого посадового окладу та режиму неповного робочого часу, з чим ОСОБА_1 ознайомився, про що засвідчив своїм підписом 21.07.2020(а.с.16 т. 1).

Згідно копії листа направленого голові правління АТ «Укрзалізниця» та директору з управління персоналом та соціальної політики Галайський В.В. погоджувався на переведення на посаду головного фахівця відділу фінансово-економічної безпеки та перевірки персоналу Львівського регіонального управління Апарату економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» (а.с.17-20, 117 т.1).

Згідно наказу № 2012/ос від 30.09.2020 про припинення трудового договору вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з посади головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» у зв`язку з відмовою від продовження роботи в істотних умовах на підставі п. 6 ч.1 ст.36 КЗпП. У наказі у графі з наказом ознайомлений проставлено підпис та дату 06.10.2020. При цьому, додатково зазначено, що з наказом не згідний (а.с.10 т.1).

Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9).

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 6-2748цс15.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці.

Факт скорочення посади сам по собі виключає звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини. Про визначену частиною третьою статті 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України можливо говорити тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 215/2330/19 (провадження № 61-1145св20), від 11 травня 2021 року у справі № 317/182/19-ц (провадження № 61-231св21) та від 03 травня 2022 року у справі № 317/183/19 (провадження № 61-19081св21), що свідчить про усталеність цього підходу в судовій практиці.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Отже, єдиною підставою для можливого майбутнього рішення роботодавця про звільнення працівника, мав бути юридичний факт, про те, що з певного періоду часу відбуватимуться зміни істотних умов праці, а працівник відмовляється виконувати роботу, яку зможе йому забезпечити роботодавець.

Запис «ознайомлений», зроблений позивачем 21.07.2020 в повідомленні про зміну істотних умов праці, не може вважатись його незгодою на продовження роботи при змінених умовах праці.

Будь-яких доказів на те, що позивач відмовився від продовження роботи при встановленому іншому посадовому окладі, та в режимі неповного робочого часу суду не надано.

Рішення про припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України приймається роботодавцем, за наявності юридичного факту. Тобто саме відповідач, мав переконатися в тому, що позивач відмовляється від виконання роботи, при умовах праці, що можуть бути ним забезпечені в подальшому.

Також суд звертає увагу, що згідно вимог ст.32 КЗпП України, зміна істотних умов праці передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - розмір оплати праці, тривалість робочого часу, режим роботи тощо.

Згідно повідомлення головному фахівцю відділу економічної безпеки та запобігання корупції Львівського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» №215 від 15.07.2020 ОСОБА_1 повідомлено, що Департамент економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» ліквідовано, та займана посада підлягає скороченню, у зв`язку із чим запропоновано посаду провідного юрисконсульта сектору аналітичної роботи та контролю юридичної служби регіональної філії АТ «Укрзалізниця», з чим ОСОБА_1 згідний не був, про що засвідчив своїм підписом 21.07.2020.

Факт скорочення посади сам по собі виключає звільнення за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені ч. 3 ст. 32 КЗпП України обставини. Про визначену ч. 3 ст. 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України можливо говорити тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою.

Враховуючи наведене, місцевий суд зробив обґрунтований висновок, що звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства, а отже, наказ про його звільнення є незаконним, і такий підлягає скасуванню, а позивач поновленню на попередній роботі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:01.07.2022.

Головуючий

Судді