Номер провадження: 22-ц/813/7117/22
Справа № 523/9545/21
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника приватного виконавця виконавчого округу

Одеської області Колечка Д.М. адвоката Зауліної О.Г.,

розглянувши в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Деменчука Дмитра Анатолійовича на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 17 травня 2022 року, постановленої під головуванням судді Дяченка В.Г., у цивільній справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округ Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, за участі заінтересованих осіб: боржника ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт», Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про встановлення порядку виконання рішення суду,

встановив:

25.05.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , в якому зареєстровано малолітню особу, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 62115275, до складу якого входять:

- виконавчий лист № 1527/2-5382/11, виданий Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року у розмірі 1 046 918,15 грн., судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ у сумі 120,00 грн.;

- виконавчий лист № 523/111/15-ц, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 25.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 010/11-77/389 від 14.06.2006 року в сумі 666 243,59 грн., а також заборгованості за кредитним договором № 012//11-77/356 від 30.06.2006р. в сумі 674 202,29 грн. та заборгованості за судовими витратами у розмірі 3 654,00 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 17.09.2018 року у справі №523/12053/18 та ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 21.09.2018 року у справі №523/12278/18, зміненою постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2019 року, замінено стягувача за вказаними виконавчими документами з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт».

Для погашення заборгованості за вищезазначеними виконавчими документами, у зв`язку із відсутністю (недостатністю) у боржника грошових коштів та іншого майна, було звернено стягнення на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 67,5 м.кв., яка є іпотечним майном стягувача за цим виконавчим провадженням.

Разом з цим, згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг від 21.07.2020 року за вих. № 687В/01-07 у кв. АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки вищевказані обставини ускладнювали виконання виконавчого документу, адже, в матеріалах виконавчого провадження відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, приватний виконавець звернувся до суду із відповідним поданням для вирішення питання про примусову реалізацію нерухомого майна боржника, право користування яким має неповнолітня дитина.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. було задоволено (т.1, а.с.188-192).

Надано дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: кв. АДРЕСА_3 , загальною площею 67,5 м. кв., в якій зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Деменчук Д.А. ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2022 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні подання приватного виконавця, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с. 205-211).

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Одеського виконавчого округу Колечко Д.М. просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.1, а.с. 241-245).

Вирішуючи питання про слухання справи в режимі відеоконференції, за участю представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. Зауліної О.Г., колегія суддів виходить із того, що за заявою останньої (т.2, а.с. 1-2) ухвалою колегії суддів від 16.12.2022 року розгляд справи був призначений в режимі відеоконференції (т.2, а.с.7), про що учасники справи були належним чином повідомлені (т.2, а.с. 8-13).

Разом з тим, колегія суддів враховує заяву ТОВ «ФК «Форінт» про розгляд справи у відсутності позивача (т.2,а.с 17-20).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Неявка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи викладене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді Одеського апеляційного суду більше шести місяців (т.1, а.с. 233-234), колегія суддів вирішила слухати дану справу в режимі відеоконференції, у відсутність заявника апеляційної скарги та інших учасників справи, за участю представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_3 адвоката Зауліної О.Г.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи подання приватного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована малолітня дитина, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист № 1527/2-5382/11, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 18.10.2012 року перебував на виконанні із 2014 року, тоді як неповнолітню дитину було зареєстровано у іпотечній квартирі 06.10.2017 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження, а також з тих підстав, що боржниця не є матір`ю неповнолітньої дитини, та остання не є членом її сім`ї (т.1,а.с. 187-192).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст. 18 ЦПК України).

Частиною першою статті першої Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті другої цього Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00. § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває зведене виконавче провадження №62115275, до складу якого входять:

- виконавчий лист № 1527/2-5382/11, виданий 18.10.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0074/74/72513 від 30.03.2007 року у розмірі 1 046 918,15 грн., судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.;

- виконавчий лист № 523/111/15-ц, виданий 25.03.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/11-77/389 від 14.06.2006 року у сумі 666 243,59 грн., заборгованість за кредитним договором № 012//11-77/356 від 30.06.2006 року у розмірі 674 202,29 грн. та заборгованість за судовими витратами у розмірі 3 654,00 грн.(т.1,а.с.5,9).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 17.09.2018 №523/12053/18 та ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 21.09.2018 №523/12278/18, зміненою постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2019 року, було замінено стягувача за вказаними виконавчими документами з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова Компанія «Форінт» (т.1,а.с.6,126-127).

18.05.2020 року приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 62115275 та ВП № 62114291 з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів №№523/111/15-ц та 1527/2-5382/11 (т.1,а.с. 13,16-17). Зазначені постанови про відкриття виконавчих проваджень надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 18.05.2020 року, за вих. №1201, 1205,1216 (поштове відправлення №68 4) - т.1, а.с. 11-зворот, 13-зворот, 18,20,).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 18.05.2020 року винесено постанову про об`єднання вищевказаних виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №62115275 (т.1, а.с. 10-зворот).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 18.05.2020 року винесено постанову про арешт майна та коштів боржника, якими було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 . Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів(т.1, а.с. 20-зворот-21).

Під час перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 було виявлено, що кв. АДРЕСА_1 загальною площею 67, 5 кв.м, є іпотечним майном стягувача за виконавчим провадженням.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за вищевказаною адресою з 06.10.2017 року зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 21.07.2020 року за вих. № 687В/01-07 (т.1, а.с. 56).

Однак, як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ОСОБА_1 не є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 72-74).

Матеріали справи не містять інших належних доказів, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є кровним родичом боржниці.

За правилами 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, а саме: дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Враховуючи, що неповнолітній ОСОБА_2 не є дитиною боржника ОСОБА_1 , та у сенсі ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР і ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР не є членом її сім`ї, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що примусова реалізація житлового майна, що належить боржниці на праві власності, не може порушувати прав неповнолітнього.

При цьому, доводи представника приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. адвоката Зауліної О.Г. про те, що батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є представник ОСОБА_1 адвокат Деменчук Д.А., матеріалами справи не спростовані.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчий лист № 1527/2-5382/11, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 18.10.2012 року перебував на виконанні із 2014 року, тоді як неповнолітній ОСОБА_2 зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 з 06.10.2017 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження.

Всі зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про намагання боржника ОСОБА_1 уникнути примусової реалізації іпотечного майна, що є неприпустимим та порушує конституційне право кожної особи, у даному випадку ТОВ «ФК «Форінт», на обов`язковість виконання судового рішення, що є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року та п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення подання приватного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована малолітня дитина, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що боржник ОСОБА_1 виконала всі свої боргові зобов`язання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. перебуває зведене виконавче провадження по виконанню судових рішень по трьом кредитним договорам, на загальну суму 2 387 364, 03 грн. (1 046 918,15 грн. + 666 243,59 грн. + 674 202,29 грн.), судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, про що вказано вище.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в день винесення приватним виконавцем постанов про відкриття виконавчих проваджень були винесені постанови про арешт майна та коштів боржника, якими було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 . Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів.

Згідно із відповідями з банків, на різних рахунках боржника зберігались кошти у загальному розмірі 202 137,33 грн., з яких: 84 626,82 грн. - стягнені 03.07.2020 року (7 426,82 грн. та 77 200 грн.); 110 631,25 грн. стягнені 26.08.2020 року (15 000,00 грн., 22 650,26 грн., 72 980,99 грн.); 6 879,26 грн. - стягнені 28.09.2020 року

Проте, виявлених грошових коштів на рахунках боржника недостатньо для виконання рішень суду та задоволення вимог стягувача, оскільки загальний залишок заборгованості склав 743 663,02 грн. (676 057,27 борг за рішеннями суду, 67 605,75 грн. основна винагорода приватного виконавця), про що і повідомлялось виконавцем письмово представнику боржниці у відповідь на запит щодо залишку заборгованості, листом №269 від 28.01.2021р. (т.1, а.с.59-60).

Саме для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом, та у зв`язку із відсутністю (недостатністю) у боржника грошових коштів та іншого майна, а також враховуючи, що стягнення може бути звернено на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,5 м.кв., приватний виконавець КолечкоД.М.і звернувся до суду із вищевказанимподанням.

Посилання заявника апеляційної скарги на інші судові провадження щодо оскарження дій приватного виконавця Колечка Д.М., є недоречними, оскільки до предмета розгляду справи №523/9545/21 вони жодного відношення не мають.

Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Деменчука Д.А. не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Деменчука Дмитра Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.12.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра