Справа № 202/652/21
Провадження № 2/202/152/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна про застосування наслідків недійсності правочину, скасування рішення державного реєстратора, припинення та визнання права власності,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду за результатами розгляду якого просив суд застосувати наслідки недійсності правочину свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 жовтня 2015, видане ОСОБА_5 , припинити право власності ОСОБА_5 за оскаржуваним свідоцтвом, скасувати рішення державного реєстратора вчиненого на підставі свідоцтва, визнаного за рішенням суду недійсним, та визнати за позивачем право власності на майно, що перейшло ОСОБА_5 на підставі оскаржуваного раніше свідоцтва.

Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 (первісний позивач, що помер), який був батьком ОСОБА_5 , були власниками квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира). ОСОБА_4 належало 2/3 частини вказаної квартири, а його сину ОСОБА_5 1/3 частина. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 жовтня 2015 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на 2/3 частини спірної квартири. В подальшому таке свідоцтво було визнано недійсним за рішенням суду. Між тим, позивач отримав відмову у проведенні дій за судовим рішенням через те, що ухвалене рішення не містить інформації щодо визнання або припинення права власності, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою суду від 10 травня 2022 року до участі у справі було залучено правонаступника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , якою було подану уточнену позовну заяву.

Представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимого оскільки не можливо встановити хто саме є відповідачем по даній справі, оскільки Дніпровська міська рада в особі Департаменту адміністративних послуг Дніпровської міської ради не можуть бути однією стороною та виступати одноособово оскільки являються самостійними юридичними особами, що наділені особистими правами та обов`язками. Також у відзиві зазначено про те, що ОСОБА_6 28 жовтня 2020 року звернулась до державного реєстратора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР за проведенням державної реєстрації права власності. За № 285 від 3 листопада 2020 року було видано рішення про відмову у державній реєстрації прав та х обтяжень №54920285.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 5 жовтня 2020 року, у цивільній справі №202/3976/20, було ухвалено рішення, яке набрало законної сили 5 листопада 2020 року (далі рішення суду).

Вказаним рішенням було встановлено наступні обставини: «на підставі договору міни квартир, посвідченого 23 грудня 1999 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Криворотько В.М. за реєстром 1-7501, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало на праві спільної часткової власності 2/3 частини, а його сину ОСОБА_5 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстроване КП «ДМБТІ» ДОР 19 січня 2000 року та записано в реєстрову книгу під №471п за реєстровим номером 942-299.

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною 09 жовтня 2015 року за реєстром №2307 посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 209232934 від 18 травня 2020 року, державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною 09 жовтня 2015 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом був здійснений запис про право власності номер 11536011 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

На день посвідчення оспорюваного свідоцтва про право на спадщину власник спадкового майна (2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ) - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був живим. При цьому, в даному свідоцтві невірно зазначено дату народження власника спадкового майна, як « ІНФОРМАЦІЯ_2 », замість вірного « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Враховуючи наведене, суд дійшов у рішенні висновку про наявність достатніх підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину посвідченого 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, за реєстром №2307.

Встановивши відповідні обставини суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, зареєстроване в реєстрі під номером 2307, яким посвідчено право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Скасував запис про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , внесений на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, зареєстровано в реєстрі під номером 2307.

В той же час, державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю. прийняв 16 листопада 2020 року рішення №55154477 яким відмовив ОСОБА_4 державній реєстрації права власності згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 5 жовтня 2020 року. Підставою для відмови стало те, що у наданому судовому рішенні суду не визнано або не припинено право власності, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов`язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Згідно абз. 5 п. 5 ППВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Суд вважає, що застосування наслідків недійсності правочину у вигляді припинення речових прав ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно є належним способом захисту прав позивача у даній справі.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченомупідпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, враховуючи, що судом було ухвалено рішення яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_5 09 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, зареєстроване в реєстрі під номером 2307, яким посвідчено право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також те, що право власності на спірне майно на час розгляду справи зареєстроване за ОСОБА_5 , без вирішення в цивільній справі питання щодо скасування державної реєстрації права власності/припинення права власності попереднього власника виконати таке судове рішення буде неможливо.

Враховуючи вищевикладене з урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо заперечень відповідача суд вказує, що за своїм змістом вказані заперечення стосуються іншого спору, інших осіб, а тому судом відхиляються.

Так положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позовну заяву ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (, адреса: м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 75), третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна ( АДРЕСА_3 ) про застосування наслідків недійсності правочину, скасування рішення державного реєстратора, припинення та визнання права власності.

Застосувати наслідки недійсності правочину свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 9 жовтня 2015 року ОСОБА_5 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенією Олександрівною, зареєстрованого в реєстрі під номером 2307, яким посвідчено право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Припинити право власності ОСОБА_5 на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на нерухоме майно 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 15 липня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін