ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2808/21

Головуючий у першій інстанції Бездідько В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/451/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

секретар: Патук А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: виконавчий комітет Прилуцької міської ради, Комунальне підприємство «Прилукитепловодопостачання»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Комунальне підприємство «Прилукитепловодопостачання»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» про припинення договору, (суддя Бездідько В.М.), ухвалене у м. Прилуки ,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, Комунального підприємства « Прилукитепловодопостачання» про припинення договору. Позовні вимоги мотивовано ти, що вона на даний час є власником квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира на підставі договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Прилуки від 21.11.2018 року укладеного між позивачкою та виконавчим комітетом Прилуцької міської ради була реконструйована шляшом об`єднання квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 в одну квартиру загальною площею 96,3 м кв. В подальшому рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 29.01.2019 року № 39 було надано поштову адресу реконструйованій квартирі за АДРЕСА_3 . Таким чином існування квартири АДРЕСА_4 припинило своє існування. На підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.08.2012 року виконавчим комітетом Прилуцької міської ради надано дозвіл № 1999 від 27.09.2012 року відповідно якого квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,4 м.кв. було від`єднано від мережі опалення та гарячого водопостачання. В той же час квартира АДРЕСА_2 лишається приєднаною до мережі опалення та гарячого водопостачання та на підставі договору від 07.03.2019 року у позивача виникає зобов`язання щодо сплати послуг з опалення та гарячого водопостачання перед КП «Прилукитепловодопостачання», хоча таких послуг вона не отримує.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, Комунального підприємства « Прилукитепловодопостачання» про припинення договору задоволено: договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: квартира АДРЕСА_4 вважати припиненим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, оскільки квартира АДРЕСА_4 як об`єкт нерухомого майна відсутня, оскільки вона об`єднана з квартирою АДРЕСА_3 , в якій правомірно облаштована система індивідуального (автономного) опалення. Тому споживачем об`єктивно не отримуються послуги відповідача в силу вище наведених обставин.

В апеляційній скарзі КП «Прилукитепловодопостачання» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не були враховані всі обставини справи, а саме порядок відмови від послуги з централізованого опалення та можливості розірвання договору лише в порядку визначеному наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 року № 169, яким затверджено порядок відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води. Крім того, суд посилаючись у своєму рішенні, як на підставу для розірвання договору на ч. 1 та ч.2 ст. 651 ЦК України не вказує, які саме істотні порушення договору були допущені іншою стороною або відповідно до якого Закону договір підлягає розірванню. Також в рішенні зазначено, що квартира АДРЕСА_2 , як об`єкт нерухомості вже не існує, оскільки об`єднана у законний спосіб з квартирою АДРЕСА_3 , а тому споживачем об`єктивно не отримуються послуги з опалення та гарячого водопостачання. Однак матеріали справи не містять доказів відключення зазначеної квартири від мережі централізованого опалення, як і відсутні докази ненадання таких послуг з боку КП «Прилукитепловодопостачання».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд у задоволенні апеляційної скарги КП «Прилукитепловодопостачання» відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Позивачка вважає, що з моменту Державної реєстрації і на даний час квартира АДРЕСА_4 як об`єкт нерухомого майна не існує, оскільки її площа вже є частиною новоствореного об`єкта квартири АДРЕСА_3 , а відтак здійснення нарахування за послуги централізованого опалення квартири є безпідставним.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 01.08.2012 року, постійну діючу комісію з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від системи централізованого опалення і гарячого водопостачання при виконкомі Прилуцької міської ради, зобов`язано надати дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання та влаштування системи індивідуального (автономного) опалення у квартирі АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного рішення суду виконавчим комітетом Прилуцької міської ради надано дозвіл за №1999 від 27.09.2012 року на відключення квартири АДРЕСА_1 від гарячого водопостачання та опалення.

27.11.2018 року між виконавчим комітетом Прилуцької міської ради, в особі міського голови Попенко О.М., та ОСОБА_1 було укладено договір про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Прилуки. Предметом даного договору є реконструкція житлових квартир АДРЕСА_5 шляхом їх об`єднання для покращення умов проживання.

Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 29.01.2019 року №39 було вирішено надати поштову адресу житловій квартирі, що була реконструйована з житлових квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 шляхом їх об`єднання. Загальна площа об`єднаної квартири згідно експлікації приміщень становить 96,3 м.кв.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності від 04.03.2019 року вбачається, що квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано як об`єкт житлової нерухомості.

На даний момент сторонами по справі не заперечується, що квартира АДРЕСА_1 відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

07.03.2019 року позивачка ОСОБА_1 уклала договір з КП «Прилукитепловодопостачання» за № 18774 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що суб`єктом користування послугами є власник житлового приміщення та члени його сім`ї з загальною площею 96,3 кв.м. Пунктом 4 договору передбачено тарифи з постачання холодної води та водовідведення, а також з централізованого опалення. ( а.с. 70-71)

З наданого взаєморозрахунку по абоненту №18774 за адресою АДРЕСА_7 ( ОСОБА_1 ) вбачається, що в період часу з 01.04.2019 року по 01.08.2021 року проводились нарахування за спожиті послуги з постачання холодної води, водовідведення та централізованого опалення і ОСОБА_1 проводилась оплата в повній мірі за спожиті послуги до жовтня 2020 року, а з листопада 2020 року позивачка сплачувала за спожиті послуги не повній мірі. Станом на травень 2021 року по особовому рахунку відкритому по абоненту № НОМЕР_1 рахувалась заборгованість у сумі 583,97 грн. ( а.с. 13-14)

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила суд : договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення за адресою квартира АДРЕСА_4 вважати припиненим. Зазначаючи при цьому як підставу для припинення дії договору відсутність об`єкта нерухомості до якого надаються послуги передбачені договором. Правовим обгрунтуванням для задоволення позовних вимог позивачка зазначала норми ст. 651 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 08.06.2021 року справа № 662/397/15-ц зазначено, що при вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про застосування при прийнятті судового рішення норм права, які регулюють розірвання договору, оскільки саме такі вимоги позивачка, звертаючись до суду, вважала порушеними та такі, що підлягають судовому захисту.

За приписами ч. 1 ст.604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п.31 укладеного між позивачкою та КП «Прилукитепловодопостачання» договору від 07.03.2019 року за № 18774 зазначено, що цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Пунктом 32 зазначеного вище договору передбачено можливість дострокового розірвання договору, а саме у випадках : зникнення потреби в отриманні послуги або відмові споживача від користування послугами виконавця; переходу права власності ( користування) на квартиру, будинок до іншої особи; невиконання умов договору сторонами.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 7 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, про це виконавця відповідної комунальної послуги не менше як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це правило не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 затверджено Порядок відключення споживачів від системи централізованого опалення та постачання гарячої води.

Так, відповідно до п. 1 розділу 111 Порядку, власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, риєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити ( відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України « Про житлово-комунальні» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена ( відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати вистему індивідуального ( опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Приписами п.13 розділу 111 Порядку після завершення робіт із відокремлення( відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО і ГВП складається акт про відокремлення ( відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення ( відключення) відповідно до п.9 цього розділу.

Після підписання акту виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Аналізуючи умови укладеного договору, колегія суддів апеляційного суду констатує, що Сторонами договору від 07.03.2019 року за № 18774 передбачена можливість, як продовження договірних відносин так і можливість його розірвання у випадку зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця.

Зазначений вище договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення сторони уклали після реєстрації квартири АДРЕСА_6 як об`єкта житлової нерухомості. Тобто на момент укладення договору, позивачка не заперечувала надання послуг до частини квартири з опалення, оплачувала зазначені послуги до квітня 2021 року.

За приписами п. 13 ч. 1 ст. 7 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» передбачена можливість розірвання договору про постачання теплової енергії укладеного зі споживачами у багатоквартирному будинку, лише у порядку передбаченому законом.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду керуючись нормами ст.651 ЦК України приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 07.03.2019 року за № 18774 ОСОБА_1 та КП «Прилукитепловодопостачання» було підписано після проходження процедури об`єднання квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1 як єдиного об`єкта нерухомості, до частини квартири надаються послуги з централізованого опалення і позивачка сплачувала їх вартість. Матеріали справи не містять доказів від`єднання квартири від мережі теплопостачання у передбачений законом спосіб. Домовленість щодо розірвання договірних відносин у сторін відсутня, а можливість розірвання договору у спосіб передбачений договором та законом не дотримана.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги КП «Прилукитепловодопостачання» сплатило 1362 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір за розгляд справи судом, оскільки у позові зазначала про подачу позову в рамках Закону України « Про захист прав споживачів». Однак, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позивачем подано позов про припинення ( розірвання) договору, тобто предметом позову не є захист споживача своїх прав у розумінні норм Закону України « Про захист прав споживачів». Таким чином з позивачки підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Прилуцької міської ради, Комунального підприємства « Прилукитепловодопостачання» про припинення договору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь держави 908 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» ( зареєстроване місце знаходження: вул. Садова 104, м. Прилуки, Чернігівської області, 17500, ) судовий збір у розмірі 1362 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06.07.2022 року.

Головуючий: Судді: