П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року м. Київ

Справа №753/5311/19

Провадження № 22-ц/824/8629/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 07 грудня 2022 року

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Кравченко Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Папенком Русланом Станіславовичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня

2021 року, повний текст якого складено 04 лютого 2022 року, ухваленого у складі судді Трусової Т. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 , будучи власником автомобіля Volksvagen Рassat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , доручив ОСОБА_3 виставити вказаний автомобіль на продаж та лишив його у користуванні останнього.

09 грудня 2017 року ОСОБА_3 передав автомобіль на один день у користування відповідачці ОСОБА_2 , яка потрапила на ньому у дорожньо-транспортну пригоду. Внаслідок пошкодження автомобіля позивачу було завдано майнову шкоду в загальному розмірі 809 900 грн, що включає: вартість необхідних для заміни запчастин і ремонтних робіт в сумі 799 800,00 грн, вартість дефектовки в сумі 3 600,00 грн, вартість евакуації в сумі 1 200,00 грн та вартість зберігання авто на штрафмайданчику в сумі 5 300,00 грн.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т. 1, а. с. 152-156) просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 809 900,00 грн завданої майнової шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

03 грудня 2019 року протокольно Дарницький районний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 809 900,00 грн на відшкодування майнової шкоди та 16 317,40 грн судових витрат, а усього

826 217,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що укладаючи усний договір позички транспортного засобу, відповідачка зобов`язалась користуватись транспортним засобом особисто та повернути його після закінчення строку дії договору у такому самому стані, в якому він був на момент його передання, а відтак за наслідками порушення вказаних зобов`язань у позивача виникло право вимагати відшкодування завданих йому збитків (майнової шкоди). Заявлена позивачем вимога про відшкодування майнової шкоди є правомірним і адекватним способом захисту його майнового права, що відповідає його змісту, характеру порушення та спричиненим цивільним правопорушенням наслідкам. Відсутність вини відповідачки у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про відсутність її вини у порушенні зобов`язання, оскільки не встановлено, що умови договору позички передбачали її право на передачу права керування транспортним засобом іншій особі. Вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля становить 799 800,65 грн, витрати на оплату евакуації автомобіля, його дефектовки та зберігання на станції техобслуговування в загальному розмірі 10 100,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційноїскарги

01 липня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Папенко Р. С. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09червня 2022 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами відсутній будь-який договір. Судом не встановлено дійсних обставин справи, а саме того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 грудня 2017 року досягнуто спільної згоди щодо передачі авто, безоплатності такого користування, повного строку користування, умов повернення, можливості чи заборони передачі керування іншій особі, відповідальності всіх прав та обов?язків, страхування, передачі свідоцтва про реєстрацію, умов розірвання договору і припинення, та інші пов?язані умови. Заявник вказує, що ОСОБА_2 є невинуватою у настанні ДТП. Судом не було належним чином обґрунтовано розмір заявленої майнової шкоди.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 01 липня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року витребувано з Дарницького районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 753/5311/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди.

02 серпня 2022 року матеріали цивільної справи № 753/5311/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкодинадійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Папенка Р. С. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Папенком Р. С., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Богомаз П.С. та третя особа ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник Папенко Р.С. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (т.2 а.с.86), а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 та її представника Папенка С .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 видав нотаріально посвідчену довіреність, згідно якої уповноважив громадянина Грузії ОСОБА_6 та ОСОБА_3 представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов`язаних з купівлею на його ім`я транспортного засобу Volksvagen Рassat, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , визначати на власний розсуд його місце стоянки, зареєструвати транспортний засіб на його ім`я, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, сплачувати необхідні податки, платежі та збори, використовувати транспортний засіб на території України та за її межами, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження (договір купівлі-продажу) та користування автомобілем тощо.

Вказана довіреність видана з правом передовіри повноважень іншим особам строком на три роки і дійсна до 16 серпня 2018 року.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та реєстраційної картки транспортного засобу вбачається, що 17 вересня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 було зареєстровано транспортний засіб Volksvagen Рassat, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , з наданням реєстраційного номеру НОМЕР_1 .

09 грудня 2017 року ОСОБА_3 передав вказаний автомобіль разом зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу у користування на один день ОСОБА_2

10 грудня 2017 року в нічний час у м. Києві на вул. Богатирській автомобіль Volksvagen Рassat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , потрапив у дорожньо-транспортну пригоду - під час руху зіткнуся з дорожнім огородженням (відбійником) та стовпом з дорожнім знаком, про що свідчать дані схеми місця ДТП та надані позивачем фото та відеозапис з місця ДТП.

ОСОБА_2 не заперечується ні факт передачі їй автомобіля

ОСОБА_3 , ні потрапляння автомобіля у дорожньо-транспортну пригоду в період, коли він перебував у її користуванні, ні перебування її в автомобілі на цей момент.

Згідно з даними додатку до протоколу про порушення правил дорожнього руху в автомобілі повністю пошкоджено передню частину разом з двигуном, розірване ліве переднє колесо, вирвано дві передні фари.

Більш детально обсяг та характер пошкоджень автомобіля описані в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно з яким в автомобілі деформовано передню частину, а саме: пошкоджено радіаторну решітку, передній бампер, передні праву та ліву блок-фари, передні колеса, праве та ліве крило, вміст капоту, розбите лобове скло, наявні численні пошкодження інших частин автомобіля.

Відповідно до даних ремонтної калькуляції № ФД00016704 від 30 березня

2018 року, що була складена на замовлення позивача ФОП ОСОБА_7 , вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля становить 799 800,65 грн, в тому числі: вартість запчастин - 736 400,54 грн; вартість ремонтних робіт - 33 488,00 грн; вартість матеріалів для фарбування - 22 840,11 грн; вартість робіт з фарбування -

7 072,00 грн.

Вартість евакуації автомобіля та його дефектовки зі зняттям двигуна та його часткового розбирання склала 4 800,00 грн., а вартість його зберігання у ФОП

ОСОБА_7 - 5 300,00 грн, що підтверджується рахунками на оплату № від 23 серпня 2018 року та № від 17 жовтня 2018 року.

В процесі розгляду справи ставилось питання щодо експертного дослідження вартості завданої шкоди, проте з пояснень представника позивача було установлено, що пошкоджений в ДТП автомобіль, який позивач залишив на зберігання на СТО «Арт-Драйв», у грудні 2019 року без його відома був переданий на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Медова, 4, де позивач з`ясував, що з автомобіля викрадені усі деталі та механізми, окрім рами та корпусу двигуна.

Наведені обставини унеможливили проведення у справі автотоварознавчої експертизи.

Як установив суд, під час оформлення ДТП патрульними поліцейськими ОСОБА_2 заперечувала факт керування автомобілем стверджуючи, що автомобілем на її прохання керував невідомий чоловік, який зник з місця ДТП, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення не складався, а матеріали були передані до відділу розшуку та дізнання разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Вже після звернення позивача до суду з цим позовом, а саме 22 липня 2020 року, інспектором Управління патрульної поліції у місті Києві відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КпАП України.

У протоколі зазначено, що 10 грудня 2017 року о 01-50 год. у м. Києві на

вул. Богатирській у напрямку м. Вишгорода ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volksvagen Рassat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не обрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням та скоїла наїзд на дорожню огорожу, чим порушила пункти 2.3.б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. В результаті ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

За результатами розгляду цього протоколу суддя Оболонського районного суду

м. Києва виніс постанову від 10 вересня 2020 року про закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Оболонського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року - без змін.

Приймаючи таке рішення суд апеляційної інстанції вказав про недоведеність того, що ОСОБА_2 самостійно 10 грудня 2017 року керувала вказаним автомобілем в той час, коли сталася дорожньо-транспортна пригода та не спростовує тверджень останньої про те, що автомобілем керувала невідома особа на її прохання, яка після ДТП зникла у невідомому напрямку. А відтак апеляційний суд зробив висновок про те, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею124 КУпАП.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК Крим або органу місцевого самоврядування, посадових в службових осіб.

Одним з таких способів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, підставою для застосування якого є наявність заподіяної особі майнової шкоди.

За нормою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у більшому або меншому розмірі.

За обставинами справи установлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, тобтоє очевидним факт порушення його суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано цей позов. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначає стаття 1166 ЦК України, згідно положень якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином за змістом наведеної правової норми обов`язковими умовами відповідальності за завдання майнової шкоди у деліктних зобов`язаннях є наявність таких складових: протиправна поведінка відповідача; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина завдавача шкоди, яка може виступати у формах умислу або необережності.

Норма частини 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Чинною постановою судді у справі про адміністративне правопорушення, предметом розгляду якої були обставини дорожньо-транспортної пригоди з належним позивачу транспортним засобом, в діях відповідачки ОСОБА_2 не установлено складу адміністративного правопорушення, що унеможливлює покладення на неї відповідальності за завдану шкоду в рамках позадоговірних зобов`язань.

В той же часс при вирішенні цього спору слід враховувати, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди як спосіб захисту порушених прав застосовується також і у договірних зобов`язаннях, у зв`язку з чим є необхідність у з`ясуванні правової природи цивільних відносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положенням статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За приписами статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що юридичною підставою цивільно-правової відповідальності у зобов`язальних правовідносинах є норма закону або іншого акта цивільного законодавства, а фактичною - склад цивільного правопорушення.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами частини 1 статті 638 цього Кодексу договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 827 ЦК України наведено визначення договору позички, відповідно до якого за таким договором одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Отже установлені судом фактичні обставини переходу транспортного засобу у безоплатне користування відповідачки на певний строк дають підстави кваліфікувати спірні правовідносини як відносини позички.

Обов`язки користувача за договором позички визначені нормою частини 2 ст. 833 ЦК України, за приписами якої користувач зобов`язаний: користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Норма ч.4 ст.і 828 ЦК України встановлює вимоги щодо письмової форми та нотаріального посвідчення договору позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, при цьому правовим наслідком недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору є його нікчемність (частина 1 статті 220 ЦК України).

Доповнення законодавцем наведеної норми вказівкою на виключення із загальною правила про обов`язкову нотаріальну форму договору позички транспортного засобу такого об`єкта як наземний самохідний транспортний засіб пов`язане з внесенням постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2009 № 124 (на цей час ця постанова діє у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2011 № 1029) змін до Правил дорожнього руху України, а саме пункту 2.2., згідно з яким власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже відповідно до чинних нормативних положень фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття такою особою транспортного засобу у володіння та користування.

З огляду на те, що передача речі у безоплатне користування є способом розпорядження нею, позичкодавцем може бути особа, яка наділена таким правом, що знайшло своє вираження у нормі статті 829 ЦК України.

Судом установлено та не заперечувалось в ході розгляду справи відповідачкою ОСОБА_2 що транспортний засіб був переданий у користування відповідачки третьою особою ОСОБА_3 , який на той час був наділений усіма правомочностями власника вказаного транспортного засобу на підставі виданої позивачем довіреності.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина 1 статі 237 ЦК України).

Відповідно до положень статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Наведене означає, що вчинення правочину представником є підставою для виникнення відповідних правовідносин між представлюваваним і особою, з якою уклав правочин представник.

За таких обставин, внаслідок укладення представником ОСОБА_3 договору позички права і обов`язки позичкодавця за цим договором виникли у позивача ОСОБА_1 , а права і обов`язки користувача - у відповідача ОСОБА_2 .

Відповідачка посилається на те, що ОСОБА_3 , передаючи транспортний засіб у її користування, вийшов за межі наданих йому позивачем повноважень, проте ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки жодних обмежень щодо видів правочинів на розпорядження майном представлюваваного видана позивачем довіреність не містить.

Більше того, за змістом статті 241 ЦПК України право на оспорення правочину з підстав перевищенням представником повноважень належить лише представлюваваному, а в даному випадку поведінка позивача свідчить про те, що він схвалив дії третьої особи, вчинені з його майном.

На момент звернення позивача до суду з цим позовом закінчився строк довіреності, на підставі якої ОСОБА_3 мав, зокрема, право на одержання грошових сум, сплачених як відшкодування завданої шкоди (у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу), а відтак саме позивачу як власнику пошкодженого майна та позичкодавцю належить право вимоги у спірних правовідносинах.

Укладаючи усний договір позички транспортного засобу, відповідачка зобов`язалась користуватись транспортним засобом особисто та повернути його після закінчення строку дії договору у такому самому стані, в якому він був на момент його передання, а відтак за наслідками порушення вказаних зобов`язань у позивача виникло право вимагати відшкодування завданих йому збитків (майнової шкоди).

За встановлених судом обставин заявлена позивачем вимога про відшкодування майнової шкоди є правомірним і адекватним способом захисту його майнового права, що відповідає його змісту, характеру порушення та спричиненим цивільним правопорушенням наслідкам.

Відсутність вини відповідачки у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про відсутність її вини у порушенні зобов`язання, оскільки не встановлено, що умови договору позички передбачали її право на передачу права керування транспортним засобом іншій особі.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

За приписами статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У справах, що виникають із заподіяння шкоди, до предмету доказування належить, зокрема, розмір завданих збитків.

На підтвердження розміру збитків позивачем надано ремонтну калькуляцію, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля становить 799 800, 65 грн.

Як установив суд першої інстанції, ремонтна калькуляція складена компетентною особою - ФОП ОСОБА_7 , основним видом діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), містить відомості про обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу, перелік необхідних складових та матеріалів, а її дані узгоджуються з наявними в матеріалах справи відомостями про обсяг та характер ушкоджень транспортного засобу.

Жодних доказів на спростування даних вказаного документа не надано, а тому суд вважає його належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає в обґрунтування свого рішення.

Окрім збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, позивач поніс витрати на оплату евакуації автомобіля, його дефектовки та зберігання на станції техобслуговування в загальному розмірі 10 100 грн., що підтверджується наданими суду доказами.

Необхідність понесення позивачем вказаних витрат зумовлена винними діями відповідачки, а відтак вимога про їх відшкодування також є обґрунтованою та доведеною.

Доводи представника відповідачки про те, що в процесі розгляду справи позивач у позапроцесуальний спосіб фактично змінив підстави позову, що унеможливлює задоволення позову, не ґрунтуються на процесуальному законі.

Так, тлумачення пунктів 4 і 5 частини 3 статті 175 ЦПК України дає підстави для висновку, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, а предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Отже зміна підстав позову означає зміну обставин, на яких ґрунтується вимога позивача, при цьому не вважається зміною підстав позову зміна наведених у позовній заяві правових обґрунтувань щодо спірних правовідносин.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях з даного питання.

Зі змісту позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог вбачається. що вимога про відшкодування шкоди обґрунтована обставинами, за яких транспортний засіб перейшов у володіння відповідачки, та в подальшому потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, при цьому жодних обґрунтувань щодо правової кваліфікації спірних правовідносин заяви по суті справи не містять.

Таким чином суд першої інстанції, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Папенком Р.С. без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 червня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 , подану адвокатом Папенком Р.С. без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 червня 2021 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Папенком Русланом Станіславовичем - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду Київської області від 09 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна