Справа № 141/801/20
Провадження № 22-ц/801/1199/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуСправа № 141/801/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року, ухвалене суддею Климчуком С.В., повне рішення складено 09 травня 2022 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання незаконними та скасування державних актів, скасування державної реєстрації земельних ділянок,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення 11 сесії 6 скликання від 22.03.2012 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_3 на земельні ділянки загальною площею 0,2300 га, з них 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати видані на підставі рішення Оратівської селищної ради 11 сесії 6 скликання державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 337326 та ЯМ № 337327 від 22.05.2012;

- скасувати державну реєстрацію земельних ділянок, площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:007:0085 та площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:007:0086, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.119 т.1).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням 35 сесії 5 скликання Оратівської селищної ради від 19.08.2010 надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки і виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та на земельну ділянку площею 0,04 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Рішенням 1 сесії 6 скликання від 09.12.2010 Оратівською селищною радою було внесено зміни до попередньо прийнятого рішення від 19.08.2010, внаслідок яких було надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки і виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на земельну ділянку площею, 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Рішенням 11 сесії 6 скликання від 22.03.2012 дану технічну документацію було затверджено та видано ОСОБА_3 державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також на земельну ділянку площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства за згаданою вище адресою.

Державний акт серії ЯМ № 337327 на право власності на земельні ділянки площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 не відповідає конфігурації суміжної земельної ділянки, а саме ця земельна ділянка не була в користуванні ні ОСОБА_3 , ні попередніх власників, яким належала земельна ділянка та домоволодіння.

26.07.2010 землевпорядником Оратівської селищної ради було здійснено контрольний замір земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Під час обміру було встановлено, що фактично ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,132 га, а ОСОБА_3 0,195 га.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 30.03.2016 встановлено факт прийняття позивачкою спадщини, в тому числі 43/100 житлового будинку, тому з моменту відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) їй належить право користування відповідною часткою земельної ділянки, в межах користування спадкодавицею. Відповідач ОСОБА_3 набула право власності на 57/100 частин будинковолодіння.

Тобто, на момент прийняття органом місцевого самоврядування спірних рішень сторонам на праві спільної часткової власності належав один будинок. Договору або судового рішення про виділ в окремі будинковолодіння належних співвласникам часток не було та немає.

Враховуючи, що до передачі спірних земельних ділянок ОСОБА_3 в 2012 році позивач вже набула права на житловий будинок, тому спірна земельна ділянка на час передачі її у власність не була вільною, такою передачею земельної ділянки в розмірах, що не відповідають фактичному користуванню та частках в будинковолодінні порушено право власності позивачки, яке підлягає захисту судом.

Роботи по закріпленню меж земельної ділянки межовими знаками фактично не проводилися, межові знаки на місцевості в присутності суміжних землекористувачів не встановлювалися.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначає, що житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, розподілу будинку в натурі або виділу частки не було, тому безпідставним є посилання суду на те, що нерухомість знаходиться за різними адресами; до спірних правовідносин слід було застосувати положення Глави 26 ЦК України, зокрема ст. 355-358, 364, 367 ЦК України, що регулює спільну часткову власність; оскільки позивачка до передачі спірних земельних ділянок відповідачу вже набула в порядку спадкування право на частину житлового будинку, що належала попередньому власнику, тому спірна земельна ділянка на час передачі її у власність не була вільною; роботи по закріпленню меж земельної ділянки межовими знаками фактично не проводилися, межові знаки на місцевості в присутності суміжних землекористувачів не встановлювалися.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду без змін, так як висновки суду є правильними.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, прийшов до висновку, що позивачем не доведено порушення прав позивача спірним рішенням та державними актами.

При цьому, суд встановив ряд обставин, які дійсно мають значення для вирішення даного спору.

Встановлено, що рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 30.03.2016, яке набрало законної сили 12.04.2016, визнано за ОСОБА_2 право власності на 43/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.126-127 т.1).

Як вбачається з довідки Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області від 11.12.2020, в якій згадуються записи погосподарських книг за адресою АДРЕСА_1 , зокрема з книг 8 та 10, ОСОБА_4 з 1980 року була головою двору, за яким рахувалась земельна ділянка: з 1980 по 1990 роки 0,15 га, станом на 1992 рік 0,10 га, з 1993 по 1995 рік 0,28 га, а з 1997 року по 2000 рік рахувалось 0,10 га.

У згаданому рішенні Оратівського районного суду від 30.03.20016 вказано, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Оратів. Також вказано, що згідно з дублікатом свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності, виданим 16.10.1985 виконкомом Оратівської селищної Ради народних депутатів, 43/100 частини житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_4 ..

У цьому ж рішенні Оратівського районного суду вказано, що витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27961527 від 11.11.2010, виданого КП «Гайсинське міжрайонне БТІ», підтверджено право приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 з часткою 43/100 будинку, за адресою АДРЕСА_1 .

26.05.2016 виготовлений Технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , замовник технічної інвентаризації ОСОБА_2 .

Отже, позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка була власником частини будинку по АДРЕСА_2 , і ця частина будинку має окремий номер 4а, за яким з 2000 року рахується земельна ділянка 0,10 га.

Як вбачається з іншої довідки Оратівської селищної ради від 06.09.2010 №253 ( а.с. 9), в якій теж згадуються записи погосподарських книг, інша частина будинку під номером АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 , і з 1983 по 1990 роки за ним рахувалась земельна ділянка розміром 0,15 га, з 1992 року за ним рахувалось 0,20 га. З 2000 року за ОСОБА_6 ) рахувалась земельна ділянка 0,23 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 30.07.2002 серії ВАА № 133608, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купила 57/100 частки житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано в Тульчинському міжрайонному БТІ 16.08.2002 (а.с.222 т.1).

Згідно копії витягу із рішення Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області № 69 «Про зміну адреси», адресу частини житлового будинку і земельної ділянки ОСОБА_3 , які раніше мали адресу: АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_1 (а.с.13).

ОСОБА_3 була замовником технічної інвентаризації, і 20.07.2017 Гайсинським міжрайонним БТІ було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Отже, власником іншої частини будинку є ОСОБА_3 , яка зареєструвала своє право власності на цю нерухомість в 2002 році, і на час придбання у власність за цією частиною будинку рахувалась земельна ділянка розміром 0,23 га.

Співвласники цього будинку були користувачами земельних ділянок, які свого часу були виділені в користування кожному окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на день придбання ОСОБА_3 частини будинку), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

В даному випадку будь-яких договорів оренди землі з місцевою владою ОСОБА_3 після придбання частини будинку не укладала і продовжувала користуватись земельною ділянкою, яка рахувалась за адресою буд. АДРЕСА_1 .

Навіть при такій обставині, дивлячись через призму прав позивача, які на її думку порушені, її права, як власника частини будинку, якому виділялась в користування окрема земельна ділянка, не порушенні, адже договір оренди землі укладався б між ОСОБА_3 та власником земельної ділянки на момент придбання нерухомості Оратівською селищною радою. Однак, судом не встановлено, що селищна рада заперечувала проти користування ОСОБА_3 згаданою земельною ділянкою.

19.08.2010 Оратівська селищна рада на 35 сесії 5 скликання ухвалила рішення надати дозвіл жителям смт Оратів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки і виготовлення державних актів на право власності на землі для будівництва та обслуговування житлових будинків та для ведення особистого селянського господарства.

Таке рішення було прийняте за результатами розгляду заяв жителів смт Оратів про надання такого дозволу.

До цього рішення є Додаток, а саме Список громадян смт Оратів та с.Прибережне, яким передаються земельні ділянки у приватну власність для вказаних потреб (зворот а.с.55).

09.12.2010, розглянувши заяву ОСОБА_3 від 30.11.2010, Оратівська селищна рада на першій сесії 6 скликання ухвалила рішення, яким внесла зміни в згадане рішення 35 сесії 5 скликання від 19.08.2010, в додатку 2: - для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 площею 0,15 га; - для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою площею 0,08 га (а.с.56 т.1).

Проаналізувавши усі довідки селищної ради та райдержадміністрацій, які містяться в матеріалах справи, в яких говориться про розміри земельних ділянок, які виділялись кожному із співвласників будинку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_3 з часу придбання частини будинку і до моменту оформлення документації на землю користувалась земельною ділянкою площею 0,23 га та подала заяву щодо безоплатної приватизації цієї земельної ділянки, до складу якої входить земля для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,15 га, та земля для ведення особистого селянського господарства розміром 0,08 га.

Виходячи із змісту рішень Оратівської селищної ради від 19.08.2010 та 09.12.2019, земельні ділянки передавались жителям смт Оратів на підставі статей 116, 118 ЗК України набуття права власності на землю, шляхом приватизації земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні.

Рішенням Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області від 22.03.2012 11 сесії 6 скликання затверджено технічну документацію, розроблену приватним підприємством «Поділляземдокумент» землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки жителів смт Оратів та с. Прибережне, де під номером 29 вказано ОСОБА_3 , дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2300 га: під будівництво та обслуговування житлового будинку 0,1500 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0800 га (а.с.14 т.1).

Крім того, ОСОБА_3 надано дозвіл на безоплатну приватизацію земель, не порушуючи розмірів земельних ділянок, які передаються для приватизації, передбачених ст. 121 ЗК України (в редакції на час надання дозволу на виготовлення технічної документації на землю) - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селищах не більше 0,15 гектара, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Також, судами не встановлено факт звернення ОСОБА_2 із заявою про дозвіл на виготовлення згаданої вище технічної документації в 2010-2012 роках.

Відповідно до рішення Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області від 11.08.2016 позачергової 8 сесії 7 скликання «Про дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», позивачці надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,100 га по АДРЕСА_1 (а.с.219 т.1).

Таке рішення прийняте селищною радою на підставі заяви ОСОБА_2 від 11 липня 2016 року про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_2 не стверджує про незаконність такого рішення, зокрема, і в частині розміру земельної ділянки, згаданої в цьому рішенні.

Отже, своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яка була закріплена за її частиною будинку в розмірі 0,10 га ОСОБА_2 скористалась лише в 2016 році. Процес приватизації на час розгляду справи не завершений, державного акту на цю землю не існує.

При перегляді даної справи, беручи до уваги різноманіття підстав вимог позову, які в більшій своїй частині є незрозумілими, та яким чином вони підтверджують порушене право позивача, на запитання суддів, в чому полягає порушення права позивача на землю оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування представник позивача пояснив, що будинок знаходиться в частковій власності, а отже, земля повинна виділятись для приватизації кожному із співвласників відповідно до його частки в будинку.

Така позиція є частково хибною, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час винесення селищною радою спірного рішення) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У даному випадку не можна застосувати цю норму права, адже з довідок, які надані позивачем, встановлено, що земельна ділянка не виділялась одним цілим масивом для користування під весь будок (принаймні доказів цьому ніхто з учасників не надав).

Так, з листа голови районної державної адміністрації від 10.09.2010 за №01-К-94-1 (адресоване ОСОБА_5 ) вбачається, що з 1981 року за частиною житлової будівлі по АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_8 , рахувалась земельна ділянка площею 0,15 га, за другою частиною будівлі, яка належала ОСОБА_5 рахувалась земельна ділянка площею 0,15 га. До 1992 року надання та вилучення земельних ділянок під будівництво та ведення селянського господарства надавало правління колгоспу «Більшовик». А вже з 1992 року з погосподарської книги, з 1992 року за ОСОБА_4 0,10 га, а за ОСОБА_5 0,20 га (з 2000 року за ОСОБА_5 0, 23 га).

Отже, кожному із співвласників окремо виділялась земельна ділянка, а не один масив землі для двох, тому використовувати згаданий принцип визначення розміру земельної ділянки, зазначений в ст. 120 ЗК України, підстав не було.

Навпаки, відповідно до ч. 1 статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент винесення оспорюваного рішення), до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), що відповідає вищеописаним обставинам справи.

І крім цього, якщо особа стверджує, що розмір земельної ділянки відповідача неправильно визначений органами місцевого самоврядування при приватизації, то особа повинна довести це, тобто довести, що такий розмір не співмірний з часткою відповідача у будинку. В даному випадку позивач і не намагався цього зробити, що ще раз підтверджує висновок суду, що позивач не довів порушення прав позивача.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не доведено порушення його прав спірним рішенням органу місцевого самоврядування та державними актами, відтак підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та надуманими, так як суперечать встановленим обставинам справи. Зокрема, апелянт заперечує явне з приводу відсутності різних об`єктів нерухомості та різних адрес, адже і технічні паспорти на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , і вищезгадані довідки, в яких говориться про порядок закріплення земельних ділянок за кожною із частиною будинку окремо, стверджують протилежне.

Фактично, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду, який став підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2022 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко