Справа № 715/1622/21
Провадження № 2/715/21/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники процесу:

представник позивача Поляк М.В.

представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №307387 він являється власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:005:0004 по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Посилається на те, що земельна ділянка відповідача кадастровий номер :01:005:0963 по АДРЕСА_2 межує з його земельною ділянкою. Вказує на те, що до його земельної ділянки та земельної ділянки відповідача та ОСОБА_4 існує спільний заїзд з АДРЕСА_2 , що належить до земель загального користування Чагорської сільської ради. Зазначає, що в кінці 2020 року відповідач ОСОБА_3 загородив вказаний заїзд, встановив металеві ворота, що позбавляє його можливості вільного проїзду, проходу до належного йому житлового будинку та земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди йому у користуванні спільним заїздом з АДРЕСА_2 до належної йому земельної ділянки, шляхом демонтажу металевих воріт розміром 4,0х1,4 м. Та просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, зокрема, судовий збір, витрати на правничу допомогу та витрати за проведені судові експертизи.

Від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов, в якому останній вказав, що позов безпідставний та необґрунтований. При цьому посилався на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,486 га., кадастровий номер :01:005:0963, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Вказував на те, що позивач є сусідом відповідача, якому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:005:0004 по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При цьому посилався на те, що у в державному акті позивача ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку визначено її межу, в тому числі вздовж АДРЕСА_2 шириною 25,75 метрів, що не позбавляє його права використовувати її заїздом до власності земельної ділянки. Також звертав увагу на те, що у Державному акті ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0004 жодного заїзду через земельну ділянку ОСОБА_3 не передбачалося.

При цьому вказував на те, що він заперечує проти влаштування проїзду через належну йому на праві власності земельну ділянку, так як це буде порушувати його право власності на майно та право на приватне життя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтвердила обставини викладені в позовній заяві, просила суд позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову, при цьому посилалася на недоведеність позовних вимог. Зокрема, вказувала на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування проїзду до земельної ділянки позивача, а також звертала увагу на те, що позивач має можливість влаштувати заїзд до своєї земельної ділянки з АДРЕСА_2 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з п.г ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. (ч.1, 2 ст. 319 ЦК України)

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч.1 ст. 321 ЦК України)

Статтею 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч. 3 ст. 78 ЗК України).

Пунктом «г» та пунктом «е» частини першої статті 91 ЗК України зазначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Судом встановлено, що згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №307387 позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:005:0004 по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0963, по АДРЕСА_2 , яка межує із земельною ділянкою позивача.

Крім того, встановлено, що до земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:005:0004 по АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 існує проїзд. Зокрема, дані обставини, підтверджуються інформацією наданою Чагорською сільською радою від 05.05.2021 року № 615 на запит адвоката.

Згідно висновку будівельно технічної експертизи № 119 від 06.06.2021 року до домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , розташоване на земельній ділянці площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:005:0004 існує заїзд з АДРЕСА_2 . Також, експертом встановлено, що проїзд до домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 зі сторони АДРЕСА_2 загороджений та встановлені металеві ворота розмірами 4,0х1,40 м., що не дає можливості вільного проїзду проходу до домоволодіння, яке знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 .

При проведенні вказаної експертизи експертом встановлено, що із викопіювання з Публічної кадастрової карти України, що іншого заїзду та проходу до домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 не існує, так як до земельної ділянки площею 0,25 га присадибна ділянка з кадастровим номером :01:005:0004, примикає до земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2736 га, кадастровий номер :01:005:0005.

В ході проведення додаткової судової земельно технічної експертизи, за результатами якої складено 10.08.2022 року висновок № 154, встановлено, що фактична площа земельної ділянки 0,0707 га якою користується ОСОБА_3 не відповідає площі земельної ділянки 0,0486 га з кадастровим номером :01:005:0963, що розташована в АДРЕСА_2 , яка знаходиться у його приватній власності. Станом на день обстеження експертом встановлено, що проїзд до домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 зі сторони АДРЕСА_2 загороджений та встановлені металеві ворота розмірами 6,04 м х 1,4 м за межами земельної ділянки кадастровий номер :01:005:096, що належить ОСОБА_3 .

Крім того, експертом складено ситуаційний план земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно правовстановлюючих документів на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та згідно їх фактичного користування та знаходяться в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . З якого вбачається, що земельні ділянки комунальної власності площею 0,022 га (0,0174 га + 0,0048 га), які використалися як спільний заїзд з АДРЕСА_2 , на даний час фактично користується ОСОБА_3 .

Отже, встановлено, що металеві ворота розмірами 6,04 м х 1,4 м встановлені відповідачем ОСОБА_3 поза межами його земельної ділянки чинять перешкоди позивачу ОСОБА_2 у користуванні його земельною ділянкою, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та зобов`язати відповідача усунути перешкоди позивачу шляхом демонтажу металевих воріт.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Нормою ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України проводиться розподіл судових витрат між сторонами, зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір судового збору сплачений позивачем при зверненні до суду становить 908 гривень, а тому вказаний розмір сплаченого судового збору підлягає стягненню із відповідача. Як і підлягає стягненню з останнього на користь позивача 18 130 грн. у відшкодування сплачених витрат за проведення експертиз.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок також викладено в постанові Великої Палаи Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VІ не наводить форму та вимогу до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 29 грудня 2017 року №148, затверджене постановою Правління Національного банку України, не визначає порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюється на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Статтею 137 ЦПК України також не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на послуги адвоката.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 уклав договір про надання юридичної (правничої) допомоги 20 квітня 2021 року із адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери». Його представниками, згідного ордерів, були адвокати Міцней В.Ф. та Поляк М.В.

Пунктом 4.1 договору визначено, що вартість послуг адвоката становить 40% розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої станом на 01 січня поточного року за одну годину роботи адвоката, якщо інше не передбачено в дорученні (угоді) до даного договору.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 18/11/2 від 18.11.2022 року позивачем сплачено 32 300 грн. витрат за отриману правову допомогу.

Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджений звітом актом від 18.11.2022 року на загальну суму 32 300 гривень, які містять детальний розрахунок наданих адвокатом послуг.

Клопотання відповідача ОСОБА_3 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечення щодо неспівмірності цих витрат до суду не надходило. За відсутності заперечень, суд вважає, що такі витрати підлягають стягненню в розмірі 32 300 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 усунути перешкоди у користуванні спільним заїздом з АДРЕСА_2 до земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0004, по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу металевих воріт розміром 4,0 х 1,4.

Стягнути ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування судового збору 908 гривень, витрат на правову допомогу 32 300 гривень та 18 130 гривень у відшкодування витрат за проведення експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 грудня 2022 року.

Суддя