Справа № 760/3521/19
Провадження № 2/760/3678/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі: Омелько Г.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

06.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму завданої та невідшкодованої матеріальної шкоди в розмірі 283130,62 грн.; суму витрат на експертні послуги, транспортування та зберігання аварійного КТЗ в розмірі 6 898,00 грн.; суму санкцій щодо несвоєчасного відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 108 675,71 грн.; суму невідшкодованих витрат на лікування в розмірі 54 099,79 грн.; компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 120 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.03.2016 об 11 год. 10 хв. по бул. Чоколівському в м. Києві, відповідач, керуючи автомобілем марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у попутному напрямку, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з належним йому автомобілем марки «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. У наслідок чого, автомобіль «Інфініті» здійснив зіткнення з автомобілем марки «Пежо Біппер», д.н.з. НОМЕР_3 та з бетонною розділовою огорожею, а автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер» продовжуючи рухатися далі допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_4 .

Відповідно до Довідки № 361420 від 13.04.2016р. ОСОБА_2 - Відповідач перебуває під наркологічним діспансерно-динамічним наглядом. Діагноз: Розлад психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності.

Внаслідок зазначеного ДТП позивач отримав травми численних ділянок тіла: перелом основи 1 п`ясної кістки, гачкоподібної кістки правої кисті; розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта; забій, гематоми м`яких тканей кистей обох рук; забій нижньої третини обох гомілок, розрив медіального меніска правого колінного суглоба та в наслідок отриманих травм в мене розвинувся асептичний некроз таранної кістки лівого гомілково-ступеневого суглобу, асептичний некроз човноподібної кістки правого гомілково-ступнево суглобу та асептичний некроз медіальної кістки правого гомілково-ступнево суглобу - як наслідок чотири операції, тривалий час лікування та реабілітації.

Окрім того, у результаті зазначеного ДТП було розбито (фактично знищено) його автомобіль марки «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2016 за вказаною ДТП відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Отже, на думку позивача, факт ДТП, яке мало місце 25.03.2016, заподіяння у даній ДТП автомобілю «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_2 механічних пошкоджень; факт порушення відповідачем правил дорожнього руху і вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України доказуванню не підлягають.

Посилається також на те, що відповідно до звіту №385/04/166 «Про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ» від 06.04.2015, вартість матеріального збитку завдана мені, власнику INFINITI FX-35, д.н.з. НОМЕР_5 складає: 443 130,62 грн.

Одночасно до суми відшкодування позивач додає понесені ним витрати, а саме, на експертні послуги у сумі 1000,00 грн., транспортування аварійного авто з місця ДТП та експертизи у сумі 1814,00 грн., послуги СТО з забезпечення та проведення дефектації аварійного КТЗ у сумі 1780,00 грн., зберігання аварійного авто у сумі 2304,00 грн.

Зазначає, що моторним (транспортним) бюро України (далі-МТСБУ), згідно наказу № 6821 від 02.09.2016 було сплачено йому страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., при цьому, згідно договору купівлі-продажу від 10.08.2016 аварійний автомобіль марки «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_2 був проданий позивачем за 60 000 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, сума невідшкодованого збитку по автомобілю складає: 443130,62-0= 283 130,62 грн.

Витрати на експертні послуги, транспортування та зберігання аварійного КТЗ складають: 1000+1814+1780+2304= 6 898,00 грн.

Позивач вважає, що з урахуванням права на отримання ним страхового відшкодування від Страховика в сумі 100000 грн. (максимальна сума відшкодування по договору ОСАГО, на час здійснення ДТП), відповідач обов`язаний відшкодувати йому боргове зобов`язання, у розмірі 343130,62 грн. відповідно до звіту №385/04/166 «Про оцінку вартості(розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ» від 06.04.2015 та постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2016, яка набрала законної сили 20.05.2016.

Крім того, позивач вважає що на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню санкції щодо невідшкодованого збитку в розмірі 283 130,62 грн. (з урахуванням страхової виплати та суми отриманої з продажу розбитого авто), які складаються з інфляційних збитків за період (20.05.2016р.-06.02.2019р.) у розмірі 82 582,02 грн.; три проценти річних від простроченої суми (20.05.2016р.-06.02.2019р.) у розмірі 23 093,69 грн., а разом 108 675,71 грн.

Також зазначає, що ним були понесені витрати на лікування за наслідками ДТП, які не були відшкодовані МТСБУ.

Посилається на те, що оперативне та консервативне лікування - асептичний некроз таранної кістки лівого гомілково-ступеневого суглобу, асептичний некроз човноподібної кістки правого гомілково-ступнево суглобу та асептичний некроз медіальної кістки правого гомілково-ступнево суглобу коштувало 29 099,79 грн., витрати на ліки та проведення реабілітаційних заходів - 25 000,00 грн.

Таким чином, на думку позивача, розмір невідшкодованих витрат на лікування складає 54 099,79 грн.

Також, позивач зазначає, що розмір заподіяної йому моральної шкоди у зв`язку з порушенням звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою становить 120 000 грн.

06.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючій судді Усатовій І.А.

Ухвалами судді Солом`янського районного суду міста Києва від 11.02.2019 у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено та позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.05.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

18.07.2019 на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи відзив, відповідач вказує, що висновок про вартість збитків, який складений 06.04.2016 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не є належним, допустимим та достатнім доказом в розумінні ст.ст. 78-80 ЦПК України, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства, а саме не містить всієї необхідної для даного виду доказів інформації.

Крім того, звертає увагу суду, що він не був присутнім та не брав участі в технічному огляді автомобіля INFINITI, державний № НОМЕР_5 , який відбувся 04.04.2016 та на підставі якого було складено висновок від 06.04.2016, оскільки електронне повідомлення про проведення даного огляду було отримано ним лише 05.04.2016, тобто на наступний день після проведення такого огляду. На письмове прохання повторно провести технічний огляд автомобіля INFINITI, державний № НОМЕР_5 ОСОБА_2 було відмовлено, копії зазначено звіту не надано.

Зазначає також, що його обов`язок про відшкодування завданих збитків виникне лише після того, як факт завдання майнової шкоди та її розміру буде доведено позивачем, судом буде прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо стягнення шкоди і таке рішення набуде законної сили.

Оскільки жодних подібних рішень судом не винесено, тому вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафних санкцій за невідшкодовані збитки, розмір яких на думку останнього становить 283130,62 грн., є безпідставними та необґрунтованими.

При цьому зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено жодних договорів, а, відповідно, і не виникало жодних договірних зобов`язань, зазначена судова практика не може бути застосована в межах справи №760/3521/19, а посилання на неї позивача є неналежним.

Щодо вимог позивача про відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням зазначає наступне.

Під час огляду лікарями швидкої медичної допомоги на місці ДТП, у ОСОБА_1 було виявлено синець у ділянці поперекового відділу хребта та підвищення кров`яного тиску. Жодних інших травм, як то: перелом кісток правої кисті; розтягнення апарату шийного відділу хребта; забій, гематоми м`яких тканей кистей обох рук; забій нижньої третини обох гомілок; розрив меніска правового колінного суглобу, лікарями виявлено не було. Скарг на стан здоров`я зі сторони ОСОБА_1 не надходило. Від госпіталізації ОСОБА_1 відмовився.

Однак, як зазначається відповідачем, 25.03.2019 приблизно о 19 годині, тобто через вісім годин після скоєння ДТП, ОСОБА_1 звернувся для огляду в приватну клініку «Борис» за адресою: м. Київ, пр-т Бажана, 12-А. За результатами обстеження встановлено діагноз: «перелом основания 1 пястной кости, крючковидной кости правой кисти».

Відповідач зазначає, що жодного доказу, яким би було підтверджено, що вищезазначене пошкодження було заподіяно ОСОБА_1 в результаті ДТП, до позовної заяви не долучено.

У подальшому, у період з 2016 по 2019 роки, ОСОБА_1 виявляв у себе різного роду захворювання та звертався до різних медичних закладів, переважно приватних, для їх діагностування та лікування.

Зазначає також, що 24.07.2016, тобто після чотирьох місяців після ДТП у ОСОБА_1 було виявлено артроз 1ст, пошкодження медіального меніска правого колінного суглобу. 14.06.2017, тобто через 1 рік та 3 місяці після ДТП, у ОСОБА_1 було виявлено асептичний некроз головки та шийки таранної кістки лівої стопи, асептичний некроз човноподібної кістки правої стопи.

Відповідачем зазначається, що на підтвердження наявності у ОСОБА_1 вище перелічених захворювань до позовної заяви додані медичні довідки. Однак жодного доказу того, що ці захворювання якимось чином пов`язані з ДТП, яке відбулося 25.03.2016 позивачем не надано.

Отже на думку відповідача, відсутність причино-наслідкового зв`язку між подіями ДТП 25.03.2016 та захворюваннями, на які страждає ОСОБА_1 , а також відсутність доказів того, що зазначені захворювання позивача виникли саме з вини ОСОБА_2 , виключають можливість стягнення з останнього коштів пов`язаних з їх лікування.

Крім того, зазначає, що слідчим відділенням Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві розслідувалося кримінальне провадженні, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України по факту вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003680.

У межах зазначеного кримінального провадження, було призначено та поведено кілька судово-медичних експертиз. За результатами проведення експертиз зроблено висновок, що встановити причинно-наслідковий зв`язок між виявленими змінами в ділянці правого колінного суглобу та подіями від 25.03.2016 не представляється можливим, у зв`язку з тривалим періодом часу, що пройшов між подіями 25.03.2016 та первинним зверненням за медичною допомогою з приводу змін в ділянці правого колінного суглобу.

Зміни у хребті є відображенням перебігу хронічних соматичних захворювань, тобто для їх розвитку необхідний тривалий період часу. З огляду на вищевикладене, виникнення такого захворювання не могло бути наслідком ДТП, яке сталося 25.03.2016.

16.11.2016 старшим слідчим Солом`янського управління поліції ГУ НП в місті Києві, капітаном поліції Гончаренко В.Р. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0003680 від 30.03.2016 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України. Ця постанова є чинною.

Заперечуючи щодо стягнення моральної шкоди, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що лікувався він від хвороби заподіяної йому саме з вини ОСОБА_2 , що ОСОБА_2 якимось чином втручався в його професійну діяльність і тим самим спровокував проблеми з роботою, і, врешті-решт, не має жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 вручався в родинні стосунки позивача та вносив розлад у сім`ю. Також незрозуміло, як навіть непідтверджена травма в області правої кисті, виявлена через кілька годин після ДТП лікарем приватної клініки, заставила у подальшому позивача пересуватися за допомогою милиць.

Крім того та враховуючи викладене, відповідач вважає, що заявлена сума заподіяної маральної шкоди у розмірі 120 000 грн. є необґрунтованою та непідтвердженою.

Посилається також на те, що твердження ОСОБА_1 про те, що він звертався до ОСОБА_2 щодо відшкодування останнім збитків заподіяних в наслідок ДТП, не підтверджено жодним належним доказом.

Крім того, зазначає, що твердження позивача про перебування ОСОБА_2 під наркологічним діспансерно-динамічним наглядом не має жодного стосунку до заявлених ним позовних вимог, як і не має жодної заяви від будь - кого, хто перебував на місті ДТП щодо підозри, що ОСОБА_2 перебував під впливом наркотичних чи інших сильнодіючих речовин. Крім того, станом на поточну дату, ОСОБА_2 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

За попереднім підрахунком, сума витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 20 000 грн.

06.08.2019 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якому позивач вважає аргументи та заперечення відповідача необґрунтованими.

Посилається на те, що інспекція (технічний огляд) та визначення майнової шкоди завданої власнику КТЗ для подальшого розрахунку страхового відшкодування провадилася оцінювачем якого було призначено Моторно (транспортним) бюро України, що є страховиком відповідача, інваліда І групи. При цьому звіт №385/04/16Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ складено відповідно до вимог діючого законодавства.

Зазначає також, що відповідачем не надано доказів, його звернень до МТСБУ, чи іншої уповноваженої особи (експерта), щодо повторного проведення технічного огляду автомобіля INFINITI д.н. НОМЕР_5 (КТЗ позивача) для визначення майнової шкоди завданої власнику КТЗ.

Надана відповідачем заява до приватного підприємства «Авто-Актив» щодо проведення повторного технічного огляду автомобіля INFINITI, д.н. НОМЕР_6 не є доказом тому, що вказане підприємство не є суб`єктом який має право на проведення експертної оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ та не виконувало зазначеної експертизи а є станцією технічного обслуговування та лише забезпечувало технічну підтримку експерта при проведенні технічного огляду

Відповідачем не надано підтвердження факту звернення з проханням надати йому копії Звіту №385/04/16Б до свого Страховика - МТСБУ та до позивача. Також відповідачем не надано доказів відмови у наданні йому копії зазначеного Звіту.

Зазначає також, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2016 у справі № 760/5786/16-п відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. Зазначена постанова суду набрала законної сили 20.05.2016.

Отже, на думку позивача, відповідно до вимог ст.ст. 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникли зобов`язання по відшкодуванню майновій шкоді, завданої Позивачу - власнику КТЗ з моменту набрання законної сили зазначеної постанови, щодо визнання його винним у скоєнні ДТП.

23.08.2019 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що на його адресу була направлена телеграма, згідно тексту якої огляд пошкодженого автомобіля INFINITI, державний № НОМЕР_5 призначено на 04.04.2016 на 11 годину 00 хвилин за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 134. Зазначена телеграма була відправлена 01.04.2016 о 17 год.11 хв. і була отримана ОСОБА_2 лише 05.04.2016, тобто на наступний день після проведення огляду автомобіля. При цьому, звертє увагу суду, що 01.04.2016 року була п`ятниця, а 04.04.2016, відповідно - понеділок. Тобто, направляючи запрошення відповідачу ввечері у п`ятницю на ранок понеділка, позивач заздалегідь робив неможливою участь відповідача в огляді автомобіля, розуміючи, що у вихідні дні ніхто не доставить повідомлення до адресата.

З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що фактично відбулося порушення його права, як особи, заінтересованої у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, на вжиття заходів щодо проведення рецензії з метою перевірка дотримання вимог нормативно-правових актів з оцінки майна та підтвердження або спростування неупередженості ФОП ОСОБА_3 під час проведення дій спрямованих на визначення вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля INFINITI, державний № НОМЕР_5 .

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 25.03.2016 об 11 год. 10 хв. по бул. Чоколівському в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_2 , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки «Пежо Біппер», д.н.з. НОМЕР_3 , після чого автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер», д.н.з. НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2016 у справі №760/5786/16-п ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаної ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 30.08.2005.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, Моторно (транспортне) страхове бюро України відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди на суму 100000 грн., що підтверджується листом від 05.09.2016 № 3/1-05/23397.

Відповідно до звіту №385/04/166 «Про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ» від 06.04.2016, складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача, вартість матеріального збитку завдана власнику транспортного засобу INFINITI FX-35, д.н.з. НОМЕР_5 складає: 443130,62 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що звіту №385/04/166 «Про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ» від 06.04.2016, містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці автотоварознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та є таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті, та покладений в основу рішення.

При цьому, судом враховується, що будь-яких доказів на спростування зазначеного висновку надано не було.

Крім того, судом встановлено, що позивачем понесені витрати на експертні послуги у розмірі 1000,00 грн., транспортування аварійного авто з місця ДТП та експертизи у розмірі 1814 грн.; на послуги СТО з забезпечення та проведення дефектації аварійного КТЗ у розмірі 1780 грн., зберігання аварійне авто 2304,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, моторно (транспортне) страхове бюро України відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на підставі наказу № 6821 від 02.09.2016 прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування страхове відшкодування шкоди на суму 100000 грн., що підтверджується листом від 05.09.2016 № 3/1-05/23397.

Згідно договору купівлі-продажу від 10.08.2016 аварійний автомобіль марки «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_2 був проданий позивачем за 60 000 грн.

Таким чином, сума невідшкодованого збитку позивачу складає: 283130,62 грн. (443130,62 (вартість матеріального збитку) - 100000 грн. (сума страхового відшкодування) - 60000 (сума, за яку було продано автомобіль)

При цьому, судом встановлено, що позивачем були понесені додаткові витрати, у зв`язку із завданою шкодою, а саме, витрати на експертні послуги, транспортування та зберігання аварійного КТЗ, на загальну суму 6898 грн.

Отже, загальний розмір матеріальних збитків в результаті пошкодження транспортного засобу - автомобіля INFINITI FX-35, д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок ДТП, становить 283130,62 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 290028,62 грн. на відшкодування збитків внаслідок ДТП (283130,62 грн. на відшкодування завданої шкоди, 6898 грн. на відшкодування витрати на експертні послуги, транспортування та зберігання аварійного КТЗ).

Щодо витрат позивача на медичну допомогу та лікування суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи зазначені витрати позивач в позовній заяві посилається на те, що оперативне та консервативне лікування (перелом основи 1 п`ясної кістки, гачкоподібної кістки правої кисті; розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта; забій, гематоми м`яких тканей кистей обох рук; забій нижньої третини обох гомілок) у сумі 26 711,80 грн. відшкодовано МТСБУ згідно наказу від 07.11.2016. Витрати на лікування МТСБУ були відшкодовані лише по наявним документам (фіскальним чекам) на час подання заяви на відшкодування, подальше лікування та реабілітація, у тому числі отримана на приватній основі, не сплачена, а саме: оперативне та консервативне лікування - асептичний некроз таранної кістки лівого гомілково-ступеневого суглобу, асептичний некроз човноподібної кістки правого гомілково-ступнево суглобу та асептичний некроз медіальної кістки правого гомілково-ступнево суглобу у сумі 29 099,79 грн.; витрати на ліки та проведення реабілітаційних заходів - 25 000,00 грн., разом 54 099,79 грн.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат на лікування та реабілітацію, які не були відшкодовані МТСБУ, у сумі 54 099,79 грн., оскільки позивачем не було доведено, що таке лікування та реабілітація були пов`язані з ДТП, яке мало місце 25.03.2016, тобто не доведено наявності причинно-наслідкового звязку між отриманими позивачем травмами у результаті ДТП та їх подальшим лікуванням та реабілітацією. При цьому, такий висновок суду підтверджується поставною від 16.11.2016 про закриття кримінального провадження №0003680, винесену старшим слідчим Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві Гончаренка В.Р., висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 1665/Е.

У зазначеному висновку експертом зроблено висновок, що встановити причинно-наслідковий зв`язок між виявленими змінами в ділянці правого колінного суглобу та подіями від 25.03.2016 не представляється можливим, у зв`язку з тривалим періодом часу, що пройшов між подіями 25.03.2016 року та первинним зверненням за медичною допомогою з приводу змін в ділянці правого колінного суглобу.

Крім того, з даного висновку також встановлено, що діагнози, які були встановлені ОСОБА_1 під час його звернення за медичною допомогою після подій «остеохондроз шийного відділу хребта, ускладнений наявністю хрящових вузлів в тілах С5-С6-С7, протрузіями міжхребцевих дисків С2-СЗ, СЗ-С4, С4-С5, C7-Thl та екструзіями дисків С5-С6, С6-С7 з компресією корінців в області екструзії, більше вираженою зліва, частковим стенозуванням каналу, вираженим здавленням дурального мішка; прояви спондилоартрозу; випрямлення шийного лордозу; явища асептичного спондиліту на рівні С5-С6 зліва; остеохондроз поперекового відділу хребта, ускладнений екструзіями міжребцевих дисків L5-S1 та L4-L5, протрузіями дисків L3-L4, L2-L3, L1-L2 з компресією корінців з обох сторін в області екструзій, більше вираженою зліва, стисненням дурального мішка = на рівні екструзій та частковим стенозуванням каналу; формуванням хрящових вузлів; незначна гемангіома тіла L2» є відображенням перебігу хронічних соматичних захворювань, тобто для їх розвитку необхідний тривалим період часу, тому вказані діагнози взагалі не підлягають судово-медичній оцінці ступеня тяжкості

Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що обов`язок ОСОБА_2 щодо відшкодування завданих позивачу збитків виникне лише після того, як факт завдання майнової шкоди та її розміру буде встановлено рішенням щодо стягнення шкоди і таке рішення набуде законної сили, тому вимоги щодо стягнення штрафних санкцій за невідшкодовані збитки, є безпідставними та необґрунтованими.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 120000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.п.3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню, виходячи з характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, які виразились у душевних стражданнях у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на психологічний стан, з урахуванням ступеня вини відповідача, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у сумі 10000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 102, 106, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з товариства з ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) 290028,62 грн. на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з товариства з ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в сумі 10000 грн. та судовий збір в сумі 420,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова