Справа №339/225/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації за договором довічного утримання та відшкодування збитків,-

в с т а н о в и в:

23 липня 2021 року представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , звернувшись з вказаними вимогами про стягнення з відповідача 377 656,00 грн. компенсацій за договором довічного утримання від 05 вересня 2009 року та відшкодування збитків, обгрунтовує їх тим, що 24 листопада 1973року позивач одружився з ОСОБА_6 , з якою все життя проживали разом, вели спільне господарство по АДРЕСА_1 , дітей у подружжя не було.

Протягом останніх років життя його дружина тяжко хворіла, не могла самостійно пересуватися, потребувала постійного догляду та медичноїдопомоги.

30 грудня 2013 року за трагічних обставин ОСОБА_6 (дружина ) померла і ОСОБА_4 залишився проживати один, часто хворів, потребував стороннього догляду. Після смерті дружини до нього звернувся відповідач та повідомив, що потрібні гроші на її поховання, які він надав у розмірі 2000,00 грн., а матеріальну допомогу, яку відповідач отримав на поховання дружини в розмірі 1788,00 грн., залишив собі.

Окрім того, відповідач забирав пенсію позивача, залишавши на проживання 300,00 грн., обґрунтовуючи це тим, що «ціни на продукти ростуть і йому взагалі не вигідно годувати діда», позабирав з будинку коштовності, посуд, кришталь, побутову техніку, меблі на загальну суму 27 000,00 грн., вилучивши у нього паспорт та усі документи.

На початку 2014 році відповідач забрав 1,5 річну теличку, вартістю 10000грн., електричну пилу , вартістю 2 500,00 грн. , косарку, вартістю - 2 000,00 грн.

Загальна сума збитків, завданих заволодінням майном та грошовими коштами позивача становить 45 288,00 грн.

Також, вказує, що відповідач навідувався до позивача один-два рази на місяць, привозив харчі, яких вистачало на два дні, не надавав жодної допомоги у побуті і повідомив про те, що він не має ніяких правна майно, оскільки його покійна дружина записала все йому.

Звернувшись до адвоката за правовою допомогою, позивач дізнався про те, що 05 вересня 2009р. його дружина уклала з відповідачем договір довічного утримання, відповідно до якого він зобов`язався забезпечувати відчужувача та її чоловіка (позивача) довічно утримувати, а у разі втрати здоров`я- довічним доглядом.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконув, в односторонньому порядку самоосунувся від виконання обов`язків, передбачених п.10,11,12 за договором довічного утримання. Розмір грошової оцінки матеріального забезпечення, яке зобов`язаний був належним чином надавати відповідач становить 377 656,00 грн., тому він звернувся до суду про розірвання договору довічного утримання.

05 листопада 2015 року Болехівським міським судом винесено рішення про відмову у задоволенні позову позивача, оскільки такі вимоги обмежується тільки зобов`язаннями ОСОБА_7 щодо його довічного утримання.

Залишившись після смерті дружини самотнім та практично безпорадним, він намагався знайти підтримку і допомогу у близьких людей, зокрема, звернувся до позашлюбної доньки, - ОСОБА_1 , яка пробачила батька за те, що не приймав участь у її вихованні та взяла на себе весь тягар догляду за ним та рішенням Долинського районного суду від 02 серпня 2017 року позивач визнаний батьком ОСОБА_1 .

Позивач є немічною людиною похилого віку, не пересувається самостійно та не здатний самостійно себе обслуговувати, тому дочка змушена щоденно витрачати весь час, зусилля та кошти на догляд за ним.

При цьому, відповідач жодного разу не поцікавився ні станом, ні умовами життя, потребами позивача, тільки заволодів нерухомим майном - будинковолодінням та земельними ділянками, усім рухомим майном, особистими речами, які були нажиті подружжям за все життя.

Покликаючись на вимоги ст. 746 ЦК України, вважає, що договір довічного утримання (догляду) укладений відчужувачем на користь третьої особи, тобто його, від виконання якого відповідач усунувся, він звернувся до суду.

17 серпня 2021року за допомогою засобів поштового зв`язку надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_5 , яку 17 вересня 2021 року залишено без розгляду, оскільки подана особою, яка не наділена ЦПК України правом на звернення із такою заявою та відповідно на її підписання.

Ухвалою суду від 26 липня 2021року прийнято позовну заяву до розгляду та призначене підготовче засідання на 20 серпня 2021року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_4 помер.

20 жовтня 2021 року ухвалою суду залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_1

08 листопада 2021 року за клопотанням представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_8 зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_4 , який вибув з процесу у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 березня 2022 року поновлено провадження у справі.

20 травня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

22 липня 2022 року за клопотанням третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_8 залучено до участі у даній справі в якості позивача правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - ОСОБА_1

08 серпня 2022 року представником відповідача подано заяву, в якій вказує про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

26 серпня 2022 року представником позивача ОСОБА_8 подано заперечення щодо застосування строку позовної давності, оскільки, за твердженням позивача, грошове зобов`язання за договором довічного утримання є триваючим.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, відзив не надав, а, відтак, згідно ч.2 ст.191 ЦПК України, суд приймає рішення на підставі наявних доказів у справі.

Суд, вислухавши вступне слово позивача (правонаступника) ОСОБА_1 , її представника, представника відповідача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Як зазначено в ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з приводу стягнення грошової компенсації за договором довічного утримання, укладеного 05 вересня 2009 року, а також відшкодування збитків, завданих безпідставним заволодінням майном та грошовими коштами позивача.

Як встановив суд, що 05 вересня 2009 року між ОСОБА_6 (дружиною позивача ОСОБА_4 ) та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Барабаш Р.С. (т. 1 а.с.17-20).

Пунктом 1 договору визначено, що ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_5 належну їй на праві спільної сумісної (виправлено «приватної») власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ( домоволодіння ) за АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача та її чоловіка ОСОБА_4 утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відчужувач ОСОБА_6 померла (том 1 а.с.37).

Як вбачається із матеріалів справи, в 2014 році ОСОБА_4 звертався до суду з позовом про розірвання вказаного договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

05 листопада 2015 року Болехівський міський суд, відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог, у своєму рішенні вказав, що з моменту укладання договору довічного утримання та до своєї смерті померла ОСОБА_6 з позовом про його розірвання до суду не зверталася та цивільним законодавством не передбачено можливість розірвання договору довічного утримання на підставі рішення суду після припинення його з передбачених законом підстав, а також не передбачено наслідків розірвання договору довічного утримання після смерті відчужувача.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року вказане рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 -без задоволення, в якій зазначено, що наслідками розірвання договору довічного утримання за ч. 1 ст. 756 ЦК України є зворотне набуття власності відчужувачем і виникнення у нього права вимагати повернення свого майна; єдиним власником та відчужувачем будинку була ОСОБА_6 , щодо якої зобов`язання виконані, ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.

За ч.2 ст. 755 ЦК України це є прямою підставою для припинення договору довічного утримання, що і констатовано судом першої інстанції.

Відносно третьої особи, як про це зазначено в ухвалі суду, законом таких наслідків не передбачено і це дає підстави зробити висновок, що право вимоги позивача обмежується тільки зобов`язаннями ОСОБА_5 щодо його довічного утримання і не стосуються переходу права власності на будинок по виконаному та припиненому відповідно до закону зобов`язанню щодо ОСОБА_6 .

Об`єми правомочностей власника і невласника є різними і третя особа як невласник може захищати тільки своє право і тільки у межах домовленостей щодо себе. (т.1, а.с.22-30).

З врахуванням зазначених висновків в судових рішенннях, позивач звернувся з вимогами про стягнення компенсації за невиконання зобов"язання ОСОБА_5 щодо його довічного утримання.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за договором довічного утримання в сумі 332368грн., розрахунок який проведений на а.с.31, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, суд встановив, що такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки не допускають правонаступництво.

Так, пунктом 10 договору передбачено, що набувач зобов`язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання, догляд відчужувача та її чоловіка ОСОБА_4 .

Згідно п.11 договору, за згодою сторін обов`язок ОСОБА_5 по наданню Відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: 1) забезпечення їх житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваному домоволодінні; 2) забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід, вечеря) за раціоном, який складає лікар. При цьому сніданок має бути приготовлений не пізніше 10 години, а вечеря не пізніше 19 години. Вартість продуктів визначається виходячи з середніх цін на продукти у період їх придбання; 3) забезпечення придатним до носіння одягом та взуттям; 4) здійснення догляду та надання необхідної допомоги; 5) надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки один раз в місяць); 6) забезпечення потреб у відпочинку та прогулянці; 6) забезпечення щотижня, не пізніше п`ятниці, готівкою у сумі, яка має бути не меншою одного неподаткового мінімуму доходів громадян; 7) забезпечення належними лікувальними засобами; 8) забезпечення послугами адвокатів та нотаріусів.

Відповідно до п. 12 Договору, грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством.

Отже, з Договору вбачається, що набувач ОСОБА_5 зобов`язався забезпечувати відчужувача та її чоловіка ОСОБА_4 утриманням довічно.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина перша статті 608 ЦК України).

Частиною другою статті 755 ЦК України встановлено, що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Таким чином, право на особисте утримання за договором довічного утримання нерозривно пов`язано з особою спадкодавця, а тому відповідно до статті 1219 ЦК України не може входити до складу спадщини.

Тобто, відповідно до норм вказаного договору та норм цивільного кодексу України, ОСОБА_4 мав особисте право на довічне утримання з боку ОСОБА_5 , яке стосується виключно його особи і не передбачає передання права на утримання іншим особам та не входить до складу спадщини, а тому не передбачає матеріального правонаступництва.

Як встановив суд, за життя ОСОБА_4 склав заповіт, в якому заповів ОСОБА_1 (дочці) усе своє майно на момент смерті (т 1, а.с.117).

Факт родинних зв`язків між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджується копією її свідоцтва про народження, яке видане на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 серпня 2017 року, де визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_9 , яка в зв"язку з одруженням змінила прізвище на ОСОБА_1 (т 1, а.с.112-114).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Суд звернує увагу на те, що за своє життя ОСОБА_4 не звертався до суду з вимогами про стягнення грошової компенсації за невиконання умов договору довічного утримання, позов підписаний та поданий до суду представником ОСОБА_4 -ОСОБА_2 21 липня 2021 року, тобто за вісім днів до його смерті.

При цьому, в судовому засіданні

З наданої відповіді приватного нотаріуса Дуткевич О.Я. встановлено, що 02 грудня 2021 року заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 тільки по заяві ОСОБА_1 про прийняття спадщини по заповіту (т 1, а.с.211).

Хоч суд у зв`язку із смертю первинного позивача ОСОБА_4 , визнав правонаступником спадкоємця його дочку ОСОБА_1 , яка відповідно до ухвали суду стала відповідачем по даній справі, однак, як передбачають норми цивільного кодексу України, права ОСОБА_4 за договором довічного утримання мають особистий характер та припинилися внаслідок його смерті відповідно до правил статті 1218 ЦК України.

Так, стаття 1219 ЦК України вказує, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (входять до складу спадщини права і обов`язки в зобов`язаннях, які можуть бути виконані без особистої участі боржника або виконання яких призначається не лише особисто для кредитора).

Отже, оскільки зобов`язання ОСОБА_5 за договором довічного утримання були нерозривно пов`язаними з особою ОСОБА_4 , то його зобов`язання за зазначеним договором у зв`язку із смертю ОСОБА_4 припинилися.

Також, грошова оцінка матеріального забезпечення ОСОБА_4 , як третьої особи, в інтересах якого укладений договір довічного утримання є однією із істотних умов договору і стосується виключно останнього, а тому не передбачає матеріального правонаступництва і відповідно стягнення коштів в сумі 332368 грн. на користь ОСОБА_1 .

Вказане узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 607/22549/19.

Окрім того, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 45288грн., що становить вартість майна, яким, за твердженням представника позивача, неправомірно заволодів відповідач ОСОБА_5 , зокрема: електричною пилою, вартістю 2500грн.; електричною косаркою, вартістю 2000грн.; телям, вартістю 10000грн., меблями (кухонна стінка, комод, стіл, стільці, диван, м"які крісла, ліжко, шафа) та коштовними цінностями: посудом, кришталем, побутовою технікою: телевізором, холодильником, електричною плитою, електричною духовкою, кухонним комбайном, обігрівачем, мікрохвильовою піччю на суму 27000грн.

Однак, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України на підтвердження таких доводів, не надано жодних доказів, про що ствердили представники позивача, як в підготовчому так і в судовому засіданнях, а також і позивач ОСОБА_1 , виступаючи з вступним словом, де в своїх поясненнях перерахували тільки кількість вилученого майна та його вартість.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено в ч.1 ст 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України, визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції щодо вимог про стягнення збитків, завданих заволодінням майна та грошових коштів, власником якого він є на суму 45288грн., то у суду відсутні підстави для задоволення вказаних вимог, оскільки суд встановив, що такі вимоги позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є недоведеними, то в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв"язку з відмовою у позові судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації за договором довічного утримання та відшкодування збитків відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Дата складання повного тексту рішення 26 грудня 2022 року

Суддя Головенко О.С.