Справа № 510/1482/22
Провадження № 2/510/1104/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2022 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.,

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач, ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; копія договору купівлі продажу від 02.06.2021р.; розписка від 02.06.2021р.;копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами АДРЕСА_1 ; копія будинкової книги; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18.08.2022р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.06.2009р.; копія свідоцтва про право власності від 26.11.1997р., зареєстрованого в реєстрі за № 4/4078; копія свідоцтва про право власності від 26.11.1997р., зареєстрованого в реєстрі за № 4/4079; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.1997р., зареєстрованого в реєстрі за № 4/4080; копія заповіту від 29.10.1990р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 29.10.2019р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що 02.06.2021р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами АДРЕСА_1 . У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував відповідачу привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідач не завершила процедуру оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті власника ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час життя їй належала 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1997р. та 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.11.1997р. , 2/6 частини житлового будинку після смерті сина, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ). Після смерті ОСОБА_4 відповідачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а також в порядку ч. З ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчать записи у будинкової книзі, але свідоцтво про право на спадщину отримати не встигла, оскільки тривалий час після смерті сина мешкала у племінниці, ОСОБА_5 , в республіці Молдова. Під час життя, 29.10.2019 року, ОСОБА_3 залишила заповідальне розпорядження, яке зареєстровано в реєстрі за №1369. Згідно заповіту померла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті їй належало, заповідала племінниці - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнив, що усі питання вирішить та оформить правочин.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач (продавець) ОСОБА_2 не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші у сумі 120 000 грн., а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимоги щодо повернення вказаного житлового будинку, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який вона фактично не мала права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков