Справа № 500/9206/18
Провадження № 2/946/1517/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Кріпакової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торгівельний порту треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Первинна профспілкова ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торгового порту, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про скасування розпорядження про притягнення до матеріальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торгівельний порт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Первинна профспілкова ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торгового порту, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про скасування розпорядження про притягнення до матеріальної відповідальності, уточнивши свої позовні вимоги 20.02.2020 Свої вимоги мотивує тим, що 07 вересня 2018 року Розпорядженням № 19 Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» його притягнуто до матеріальної відповідальності за пряму шкоду, завдану ДП «Ізмаїльський морський торговий порт» (надалі ДП «ІЗМ МТП) у зв`язку з пошкодженням вагону № 56250251 у розмірі 1627 грн 61 коп. Розпорядження про притягнення до матеріальної відповідальності вважає незаконними та підлягаючими скасуванню. 12.07.2018 року він заступив на зміну та отримав наряд-завдання на вивантаження окатиша на флот. За весь час роботи на крані № 38 виконував вимоги інструкції по охороні праці № 4 (машиніст-крана), відхилення стріли і канатів не допускав, грейфером борту не торкався. Матеріальну відповідальність відповідачем ДП «ІЗМ МТП» покладено на нього безпідставно. Відповідачем не надано жодного доказу його вини у пошкодженні скоби лісної стойки вагону № 56250251. З урахуванням уточнень просить визнати незаконним та скасувати розпорядження № 19 від 07.09.2018 про притягнення його до матеріальної відповідальності; зобов`язати відповідача повернути незаконно стягнуту частину заробітної плати у сумі 1627,61 грн, судовий збір в сумі 704,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Процесуальні дії суду

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. від 04.01.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 13).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2019 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 47).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (а.с. 49).

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 11.10.2021 справу прийнято до свого провадження в спрощеному позовному провадженні (а.с. 123).

Аргументи учасників справи

Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви представника від 06.12.2022 уточнені позовні вимоги від 20.02.2020 (а.с. 92) підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просить розглядати справу у відсутність позивача та його представника. Раніше в судових засіданнях представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно клопотання від 06.12.2022 просить розглядати справу у відсутність представника. Згідно відзиву на позов від 06.02.2019 та від 17.11.2021 (а.с. 18, 125) з позовними вимогами не згоден, просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що відповідно до п. 1 Розпорядження ДП «ІЗМ МТП» від 07.09.2018 № 19 (далі - Розпорядження № 19) зобов`язано головного бухгалтера ОСОБА_2 утримати з заробітної плати механізатора (докера-механізатора) КБ на НРР 2 класу ВПК-2 ОСОБА_1 (таб. № 10003) пряму шкоду, завдану ДП «ІЗМ МТП» у зв`язку з пошкодженням вагону № 56250251 у розмірі 1627 грн 61 коп., але не більше середньомісячного заробітку. Згідно з вказівкою заступника директора з експлуатації ОСОБА_3 було проведено перевірку по факту пошкодження вагонів на ВПК-2 у липні 2018 року. Перевіркою встановлено, що при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт під час керування краном № 38 12.07.2018 механізатор (докер-механізатор) КБ на НРР 2 класу ВПК-2 ОСОБА_1 здійснив пошкодження скоби лісної стойки вагону № 56250251, що підтверджується актами станції Ізмаїл від 12.07.2018 ГУ-23 та ВУ-25М. ДП «ІЗМ МТП» було отримано рахунок від ПАТ «Українська залізниця» від 31.07.2018 № А129 на відшкодування витрат на ремонт пошкодженого вагону, подавання вагону та забирання вагону № 56250251 на суму 1627 грн 61 коп. 27.08.2018 ДП «ІЗМ МТП» сплатило даний рахунок, а отже понесло шкоду, заподіяну винними протиправними діями ОСОБА_1 ДП «ІЗМ МТП» проведено зайві, викликані внаслідок порушення працівником ОСОБА_1 трудових обов`язків, грошові виплати. На момент встановлення факту пошкодження вагону № 56250251 позивач відмовився надавати будь-які пояснення з даного приводу, про що складено відповідний акт. Таким чином, ДП «ІЗМ МТП» не мало підстав для встановлення інших обставин за фактом пошкодження вагону.

В судове засідання представник третьої особи Первинної профспілкової ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торгового порту не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судове засідання представник третьої особи Акціонерного товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно письмових пояснень від 09.10.2019 та додаткових пояснень від 10.10.2019 (а.с. 57, 63), 12.07.2018 працівниками станції Ізмаїл комерційними агентами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оглядачем вагонів ОСОБА_6 за участі представника ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» стивідора ОСОБА_7 було складено акт загальної форми № 3013 про те, що при огляді вагона № 56250251 на колії № 26 після закінчення вивантаження окатишу Грековатого на 22 причалі в 11:26 год. виявлено пошкодження скоби лісної стойки «свіжого» походження, вивантаження відбувалося з 08 г. 00 хв. до 08 г. 35 хв., на підставі цього акту складений акт ВУ-25. Працівниками станції Ізмаїл 12.07.2018 було складено акт № 448 про пошкодження вагона № 56250251, яким засвідчено, що внаслідок грейферного вивантаження на 26 колії ППК-2 з вини працівників Ізмаїльського морського порту було пошкоджено вагон, вартість відновлення скоби лісної стойки в пошкодженому вагоні складає 1111,92 грн. За транспортування пошкодженого вагону відповідачем було сплачено 2155,70 грн. Працівник, винний за пошкодження вагону, був визначений відповідачем.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Розпорядженням № 19 від 07.09.2018 Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» «Про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 зобов`язано утримати з заробітної плати ОСОБА_1 пряму шкоду, завдану ДП «ІЗМ МТП» у зв`язку з пошкодженням вагону № 56250251 у розмірі 1627 грн 61 коп., але не більше середньомісячного заробітку. Перевіркою встановлено, що при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт під час керування краном № 38 12.07.2018 механізатор (докер-механізатор) КБ на НРР 2 класу ВПК-2 ОСОБА_1 здійснив пошкодження скоби лісної стойки вагону № 56250251, що підтверджується актами станції Ізмаїл від 12.07.2018 ГУ-23 та ВУ-25М. ДП «ІЗМ МТП» було отримано рахунок від ПАТ «Українська залізниця» від 31.07.2018 № А129 на відшкодування витрат на ремонт пошкодженого вагону, подавання вагону та забирання вагону № 56250251 на суму 1627 грн 61 коп. 27.08.2018 ДП «ІЗМ МТП» сплатило даний рахунок, а отже понесло шкоду, заподіяну винними протиправними діями ОСОБА_1 (а.с. 9).

12.07.2018 складено акт про пошкодження вагону № 56250251 та відмови ОСОБА_1 від підписання пояснень (а.с. 21).

12.07.2018 складено акт загальної форми ГУ-23 № 3013, згідно з яким при огляді вагону № 56250251 на колії № 26 після закінчення вивантаження окатишу Грековатого на 22 причалі в 11:26 год. виявлено пошкодження скоби лісної стойки «свіжого» походження. Вивантаження відбувалося з 08 год. 00 хв. до 08 год. 35 хв. (а.с. 25).

12.07.2018 складено акт Форми ВУ-25 № 448 про пошкодження вагону № 56250251 унаслідок грейферного вивантаження на 26 колії ППК-2 з вини працівників ІЗМ МТП, вартість відновлення скоби лісної стойки в пошкодженому вагоні складає 1111,92 грн (а.с. 24).

31.07.2018 ДП «ІЗМ МПТ» отримало рахунок від ПАТ «Українська залізниця» на суму 1627,61 грн (а.с. 31).

Згідно платіжного доручення № 2702 від 27.08.2018, ДП «ІЗМ МТП» сплатило ПАТ «УЗ`РФ`ОДЕС.ЗАЛІЗН`ОДЕСА-ЗАСТАВА 1» 1627,60 грн за ремонт пошкодженого вагона ВУ-25 (а.с. 32).

Згідно довідки ДП «ІЗМ МТП» від 11.04.2019 № 560, середньомісячний заробіток ОСОБА_1 в розрахунковому періоді 01.07.2018 по 31.08.2018 становила 19353,73 грн (а.с. 67).

Позиція суду

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно ст. 133 КЗпП України, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Згідно зі ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду.

Отже, існує два способи стягнення шкоди:

а) за розпорядженням роботодавця, коли працівник визнає вину та згоден відрахуванням, проте якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

б) на підставі рішення суду.

Якщо завдано збитки безпосередньо підприємству, а працівник буде нести відповідальність в межах середньомісячного заробітку, то відшкодування здійснюється шляхом утримання суми завданої шкоди з зарплати працівника (не більше ніж 20% з однієї зарплати). В інших випадках завдана шкода стягується за рішенням суду. У разі якщо шкода завдана третім особам також застосовується судовий спосіб захисту - позов про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В даному випадку шкода завдана третім особам та повинна стягуватись в порядку регресу.

Відповідно до п. 2, 3, 4 постанови від 29.12.92 № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судовому розгляду підлягають: заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу, а також заяви фізичних осіб, які використовують найману працю, до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати; заяви працівників, не згодних із відрахуваннями, проведеними власником або уповноваженим ним органом, чи з його розміром. У відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству,

установі, організації.

Суд у кожному випадку зобов`язаний, зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були

створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що грунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю,

виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку

регресу за нормами трудового законодавства.

За правилами ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести

зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Відповідно до п. 1, 4 постанови Пленуму ВССУ від 11.12.2015 № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», вирішуючи питання про притягнення працівників до матеріальної відповідальності, роботодавець та суд під час розгляду справи повинні визначити, порушення яких конкретних норм стали причиною завданої шкоди.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).

Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

У позовній заяві позивач зазначив, що 12.07.2018 він заступив на зміну, отримав наряд-завдання на вивантаження окатиша на флот. За весь час роботи на крані № 38 виконував вимоги інструкції по охороні праці №4 (машиніст крана). Відхилення стріли і канатів не допускав. Грейфером борту не торкався. Зазначені твердження не спростовані відповідачем.

Матеріали справи не містять доказів порушення позивачем трудових обов`язків, внаслідок яких сталося пошкодження скоби лісної стойки вагону № 56250251. Відповідачем не надано доказів того, що до подачі вагону та початку вивантаження проведено його огляд та відповідні пошкодження вагону були відсутні. Саме по собі здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт під час керування краном не дає підстав вважати позивача винним у пошкоджені вагону.

Таким чином, судом не встановлено, а відповідачем не доведено порушення позивачем трудових обов`язків, в чому саме вони полягали, причинного зв`язку між порушенням і шкодою, вини працівника, зокрема того, що шкоду заподіяно відповідачу саме винними неправомірними діями позивача внаслідок невиконання чи неналежного виконання ним трудових обов`язків.

Отдже під час розгляду справи не було доведено наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, що робить неможливим покладення на працівника матеріальної відповідальності за таку шкоду.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо незаконності розпорядження № 19 від 07.09.2018 року, яким його притягнуто до матеріальної відповідальності за пряму шкоду, завдану ДП «ІМТП» у зв`язку із пошкодженням вагону №56250251 у розмірі 1627,61 грн.

Судові витрати

Згідно ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Сплату позивачем судового збору підтверджено квитанцією № 94 від 18.12.2018 (а.с. 1).

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,00 грн.

На підтвердження вимог про стягнення професійної правничої допомоги надано:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги, серія ОД №344970 (а.с. 10);

- угоду № 20/12 про надання правової допомоги від 20.12.2018, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Соколовою Г.М. (а.с. 11);

- опис робіт виконаних адвокатом (розрахунок) витрат, в якому детально описано всі надані (а.с. 99);

- квитанцію № 20/12-6 про оплату адвокатських послуг у розмірі 2000 грн (а.с. 89).

Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн є документально підтвердженими, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 2000 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 133, 137, 141, 206, 258, 263-265, 279 ЦПК України, 130, 136 КЗпП України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ізмаїльський морський торгівельний порту, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Первинна профспілкова ВПС «Захист справедливості» працівників Ізмаїльського морського торгового порту, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про скасування розпорядження про притягнення до матеріальної відповідальності задовільнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження № 19 від 07.09.2018 про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» повернути ОСОБА_1 незаконно стягнуту частину заробітної плати у сумі 1627,61 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 704,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено у строк не більш як п`ять днів з дня розгляду справи.

Суддя: Г.І.Смокіна