Справа № 465/1847/21 Головуючий у 1 інстанції: Гладишева Х.В.
Провадження № 22-ц/811/4406/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березня 2021 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 16928,70 грн. за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27 грудня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається №б/н ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Вказував, що виконання відповідачем договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 грудня 2014 року.

На підставі положень ст.ст.1218, 1219, 1268, 1281 ЦК України позивачем 29 березня.2015 року направлена претензія кредитора до Зарічненської районної державної нотаріальної контори. 26 липня 2015 року позивачем отримано відповідь Зарічненської районної державної нотаріальної контори, згідно якої спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1

02 листопада 2018 року позивачем спадкоємцю ОСОБА_1 направлено лист-претензію про сплату заборгованості, однак така залишилася без належного реагування.

Позивач вказав, що у зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на день смерті ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором становить 16928,70 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2013 року у розмірі 16 928 гривень 70 копійок.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року в задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що 26 липня 2015 року позивачем було отримано відповідь Зарічненської районної державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини є ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стверджує, що відповідач до суду не з`являвся, заперечень чи відзиву на позов не надав, не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, отже на ньому лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09 червня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 20 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, 27 грудня 2013 року ОСОБА_2 заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (надалі - заява). У заяві зазначено, що відповідач згоден, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг; ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Бажаний кредитний ліміт у заяві не зазначений.

До кредитного договору позивачем додано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і Правила надання банківських послуг.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Згідно розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, ОСОБА_2 станом на 25 грудня 2014 року має заборгованість в розмірі 16928,70 грн.

Доказів погашення заборгованості перед позивачем не надано.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 грудня 2014 року.

На виконання вимог ухвали Франківського районного суду м.Львова від 25 грудня 2021 року Зарічненська районна державна нотаріальна контора направила належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26 липня 2015 року позивачем отримано відповідь Зарічненської районної державної нотаріальної контори, згідно якої спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1

09 листопада 2018 року позивачем спадкоємцю ОСОБА_1 направлено лист-претензію про сплату заборгованості, однак така залишилася без належного реагування.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку із недоведеністю наявності та об`єму спадкового майна.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)). Якщо означена заміна є неможливою внаслідок того, що правовідношення не допускає правонаступництва, таке правовідношення припиняється (статті 608, 609, 1219 ЦК України). Зобов`язання припиняється і тоді, коли правовідношення допускає правонаступництво, боржник був замінений правонаступником, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (див., наприклад, висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 59-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39)).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц.

В матеріалах спадкової справи №46/2015, заведеної 09 червня 2015 року після смерті ОСОБА_2 наявна заява доньки померлого ОСОБА_3 про відмову від спадщини та заява спадкоємця ОСОБА_1 про прийняття спадщини.

Як вбачається із відповіді Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області №02-14/353 від 28.10.2016 року після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулася сестра покійного ОСОБА_1 , інші спадкоємці, із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Згідно ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Тлумачення ст.1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (постанова Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц).

АТ КБ «ПриватБанк» 21.03.2015 року пред`явило вимогу до спадкоємця ОСОБА_2 , надіславши її до Зарічненської районної державної нотаріальної контори.

Крім цього, 09 листопада 2018 року позивачем спадкоємцю ОСОБА_1 направлено лист-претензію про сплату заборгованості, однак така залишилася без належного реагування.

Згідно відповіді Заріченської районної державної нотаріальної контори Рівненської області від 28 жовтня 2016 року після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернулася сестра покійного ОСОБА_1 , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Термін прийняття спадщини закінчився 25 червня 2015 року. Із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори ніхто не звертався.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 636/2726/16-ц.

Враховуючи те, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило вимогу до спадкоємця ОСОБА_2 у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є ОСОБА_1 , а також те, що відповідачка ОСОБА_1 заперечень чи відзиву на позов не подавала, так само як і не надала доказів того, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає до задоволення, рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 375, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2013 року у розмірі 16 928 ( шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім ) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5 675 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.