Справа № 442/2628/22
Провадження № 2-н/442/385/2022
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

24 травня 2022 року місто Дрогобич Львівської області

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваль Р.Г., розглянувши заяву Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» (місцезнаходження юридичної особи: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Федьковича, буд. 11; код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 03348910) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, -

в с т а н о в и в:

Стягувач КП «Дрогобичводоканал»23.05.2022 звернувся у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області із заявою у порядку наказного провадження, в якій просить видати судовий наказ про стягнення на його користь з боржника ОСОБА_1 7 166 грн. 28 коп. заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Сплачений судовий збір стягувач просить покласти на боржника.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.05.2022 дану заяву про видачу судового наказу розподілено головуючому судді Ковалю Р.Г..

Відповідно п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява про видачу судового наказу за формою та змістом повинна відповідати статті 163 ЦПК України. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

В даному випадку заявник послався на ту обставину, що заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення нарахована на ім`я ОСОБА_1 , однак не надав суду доказів того, що договір про надання послуг було укладено безпосередньо з цією особою.

Відповідно до долучених матеріалів заяви на видачу судового наказу вбачається, що за адресою боржника відсутній засіб обліку води, тому об`єм наданих послуг нараховується на підставі Рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської «Про затвердження науково-обґрунтованих нормативів питного водопостачання та норм питомого водоспоживання населення, норм та обсягів споживання води і скидання стоків підприємств, установ і організацій з комунального водопроводу КП «Дрогобич водоканал» Дрогобицької міської ради»» від 21.02.2019 за № 20.

Так, до матеріалів заяви долучено копію судового наказу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, яким наказано стягнути з ОСОБА_1 3 834 грн. 48 коп. заборгованості з водопостачання та водовідведення станом на 01.01.2019. Заявник зазначає, що боржник ОСОБА_1 не виконує рішення суду, користується послугами з водопостачання та водовідведення і заборгованість зростає.

Як встановлено зі змісту поданої заяви та доданих до неї письмових доказів, а саме: копії судового наказу Дрогобицького міськрайоного суду Львівської області від 15.03.2019, вбачається, що з боржника ОСОБА_1 наказано стягнути кошти за заборгованість з водопостачання та водовідведення станом на 01.01.2019, тобто заборгованість почала утворювалась ще до 01.01.2019, що і підтверджується самим заявником і вбачається, що надалі вона тільки зростала. Відтак, на час фактичного звернення заявника до суду із заявою про видачу судового наказу, строк позовної давності сплив.

Згідно з ч.1 ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до Узагальнення Верховного Суду України Практики розгляду судами цивільних справ у наказному провадженні поняття та характеристика письмової форми правочину регламентується нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Суди по-різному розуміють зміст поняття правочин, вчинений у письмовій формі . Деякі суди помилково вважають достатнім доказом наявності правочину будь-які письмові дані про наявність боргу. Правильною вбачається практика тих судів, що, передусім, вимагають надання заявником власне договору, підписаного сторонами. Трапляються випадки, коли власник (наймач) квартири або будинку фактично проживає у квартирі або будинку, споживає послуги з тепло-, водопостачання, водовідведення тощо, але письмового договору з ним постачальники цих послуг не укладали. Фактично заборгованість утворюється, але її не можна вважати такою, що ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Її розміри та підстави виникнення повинні встановлюватися судом у позовному провадженні. Тому суди в таких випадках правильно відмовляють у видачі судового наказу.

Згідно з п.2 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

З аналізу змісту положень ч. 3 ст. 58 ЦПК України вбачається, що повноваження уповноважених осіб юридичних осіб на звернення до суду та можливість вчинення ними процесуальних дій у порядку самопредставництва можливий у разі визначення їх прав діяти від імені юридичної особи у відповідному документі, що визначає їх правовий статус (закон, положення про орган, структурний підрозділ, трудовий договір (контракт), посадова інструкція тощо).

Як визначено у ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

В частинах 1, 3 статті 62 ЦПК України зазначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, серед іншого, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Беручи до уваги, викладені вище норми цивільного процесуального закону, суд приходить до висновку, що повноваження представника, який підписує заяву про видачу судового наказу повинні бути підтверджені в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 58 ЦПК України в порядку самопредставництва або адвокатом.

Судом встановлено, що на підтвердження повноважень представника начальника підприємства Шагала Р. до заяви про видачу судового наказу було не долучено жодних документів, відповідно до яких інтереси КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради довірено йому представляти.

Таким чином, суд вважає, що до заяви не долучені належні докази, які підтверджують повноваження представника начальника підприємства Шагала Р. діяти від імені указаного КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради на підставах самопредставництва, як і не надано докази, що він є адвокатом, а відтак суд вважає, що його повноваження на звернення до суду не підтверджені належними доказами.

Керуючись ст. ст. 163, 165 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити Комунальному підприємству «Дрогобичводоканал» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Копію ухвали про відмову у видачі судового наказу надіслати стягувачу, у порядку, передбаченому у ст. 272 ЦПК України, для відома.

Ухвала, в силу положень ч. 2 ст. 261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена заявником у строк подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Однак, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо стадії розгляду судової справи за веб-сторінкою: dgm.lv.court.gov.ua.

Ухвала складена та підписана суддею без її проголошення 24 травня 2022 року.

Суддя Р.Г. Коваль