Справа № 152/1582/21
Провадження № 22-ц/801/1155/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 рокуСправа № 152/1582/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області

на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року у цивільній справі за позовом Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків,

Рішення ухвалила суддя Славінська Н. Л.

Рішення ухвалено о 14:37 у м. Шаргород Вінницької області

Повний текст судового рішення складено 02 травня 2022 року,

Встановив:

30 грудня 2021 року Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 знаходиться у трудових відносинах із КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради згідно наказу № 130 від 04 жовтня 2016 року і працює на посаді провізора. З нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Із наказом № 75 від 06 вересня 2021 року «Про проведення позапланової інвентаризації товаро-матеріальних цінностей на складі ОСОБА_2 ОСОБА_1 » відповідач відмовилася ознайомитися, про що 6 вересня 2021 року головним бухгалтером на ім`я головного лікаря була складена доповідна записка. Інвентаризацію проведено з 07 вересня 2021 року по 09 вересня 2021 року підзвітних відповідачеві товаро-матеріальних цінностей та виявлена нестача. ОСОБА_1 матеріально відповідальна особа провізор, була присутня на складі під час інвентаризації.

Згідно наказу № 77 від 13 вересня 2021 року проведена повторна інвентаризація. ОСОБА_1 відмовилася ознайомитися із наказом, про що складена доповідна записка від 13 вересня 2021 року.

Повторну інвентаризацію продовжено згідно наказу № 79 від 16 вересня 2021 року, із яким ОСОБА_1 ознайомитися відмовилася, про що складена доповідна записка.

Повторна інвентаризація проведена з 16 вересня 2021 року по 29 вересня 2021 року підзвітних відповідачеві товаро-матеріальних цінностей і виявлена недостача. ОСОБА_1 матеріально відповідальна особа була присутня на складі під час інвентаризації.

Станом на 29 вересня 2021 року за результатом інвентаризації підзвітних відповідачеві товаро-матеріальних цінностей, виявлена нестача медичних препаратів та виробів медичного призначення, а саме: по медичних виробах на суму 71 076,27 грн., по виробах медичного призначення на суму 6171,90 грн. ОСОБА_1 відмовилася від підпису в протоколі інвентаризаційної комісії.

Недостача виникла внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_1 до збереження товаро-матеріальних цінностей. Її вина у недостачі товаро-матеріальних цінностей підтверджується матеріалами перевірок та актом інвентаризації. 29 вересня 2021 року розпочато службове розслідування по питаннях: 1) Аналіз позапланової інвентаризації препаратів та виробів медичного призначення по складу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ; 2) Аналіз позапланової інвентаризації препаратів та виробів медичного призначення по складу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та невиконання службових обов`язків провізором ОСОБА_1 .

Зазначену шкоду відповідач добровільно відшкодувати не погоджується.

Відповідач повинна нести повну матеріальну відповідальність перед КНП «Шаргородська міська лікарня» за нестачу медичних препаратів та виробів медичного призначення як працівник, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Нестача медичних препаратів та виробів медичного призначення виникла у зв`язку із недбалими діями відповідача, яка не забезпечувала їх збереження.

Згідно із переліком до робіт, що мають виконуватися працівниками, з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність, відносяться роботи з приймання на зберігання, обробку, зберігання, відпуск матеріальних цінностей на складах.

Відповідно до пункту 4.3 посадової інструкції на провізора покладена відповідальність щодо завданої матеріальної шкоди в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України.

З урахуванням норм статті 22 і частини 1 статті 1166 ЦК України у зв`язку із неправомірними діями відповідача, а саме бездіяльністю, відповідачем має бути відшкодована позивачу матеріальна шкода в сумі 77 248,17 грн., що є реальними збитками для позивача.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року в задоволенні позовної заяви Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, відмовлено.

У задоволенні вимоги Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області про стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_1 , відмовлено.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області на її користь фіксованого гонорару за надання правничої допомоги адвокатом Чаленко Н. В., відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області, пославшись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи судом першої інстанції та їх невідповідність обставинам, викладених у рішенні суду, просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі позивача як доводи є аналогічними обставинам, якими позивач обґрунтував заявлені позовні вимоги у позовній заяві, акцентуючи увагу на тому, що ОСОБА_1 нанесла матеріальну шкоду позивачу, що підтверджується обставинами, які є ідентичними обставинам, викладеним у позовній заяві і саме за таких обставин позивач вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, а його позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що апеляційну скаргу не визнає і вважає її безпідставною із подачею бажаного за дійсне Рішення суду першої інстанції вважає законним і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та стягнути на її користь понесені нею судові витрати за надання їй правничої допомоги в апеляційній інстанції в сумі 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач Комунальне некомерційне підприємство «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області (правонаступник Шаргородської ЦРЛ) зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, знаходиться у м. Шаргород, по вул. Чорновола, будинок 9 (а. с. 77).

Відповідач ОСОБА_1 з 04 жовтня 2016 року прийнята на роботу у загальномедичний відділ провізором на 0,5 ставки, згідно з наказом № 130 від 04 жовтня 2016 року, у Шаргородську центральну районну лікарню (а. с. 8).

Головним лікарем КНП «Шаргородська міська лікарня» видано наказ № 75 від 06 вересня 2021 року «Про проведення позапланової інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на складі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 », яким призначено тимчасово комісію для проведення інвентаризації отриманих товаро-матеріальних цінностей; встановлено строк проведення інвентаризації товаро-матеріальних цінностей: з 07 вересня 2021 року по 09 вересня 2021 року; проведення інвентаризації здійснити з участю матеріально відповідальних осіб (а. с. 10).

Головним лікарем КНП «Шаргородська міська лікарня» видано наказ № 77 «Про проведення позапланової інвентаризації медикаментів та медичного інвентарю» від 13 вересня 2021 року, яким наказано провести позапланову інвентаризацію медикаментів та медичного інвентарю по відділеннях; призначено тимчасово комісію для проведення інвентаризації отриманих товаро-матеріальних цінностей; встановлено строк проведення інвентаризації з 13 вересня 2021 року по 15 вересня 2021 року; проведення інвентаризації визначено з участю матеріально відповідальних осіб (а. с. 12).

Головним лікарем КНП «Шаргородська міська лікарня» видано наказ № 79 «Про продовження проведення позапланової інвентаризації медикаментів та медичного інвентарю» від 16 вересня 2021 року, яким наказано провести позапланову інвентаризацію медикаментів та медичного інвентарю по відділеннях; призначено тимчасово комісію для проведення інвентаризації отриманих товаро-матеріальних цінностей; встановлено строк проведення інвентаризації з 16 вересня 2021 року по 23 вересня 2021 року; проведення інвентаризації визначено з участю матеріально відповідальних осіб (а. с. 14).

В результаті проведеної інвентаризації, 29 вересня 2021 року складено протокол інвентаризаційної комісії, який затверджений головним лікарем КНП, з якого вбачається встановлення у наявності 14 897,50000 одиниць запасів товарно-матеріальних цінностей на суму 1 284 473,37 грн., до якого додана пропозиція щодо врегулювання виявлених розбіжностей між фактичною наявністю матеріальних активів та зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться у звіряльних відомостях та актах інвентаризації, підписана головою та членами інвентаризаційної комісії, де вказані результати згідно із звіряльними відомостями: нестача кількість 5 236,00000, сума 71 076,27 грн. (а. с. 16-19).

Крім того, в результаті проведеної інвентаризації 29 вересня 2021 року інвентаризаційною комісією складено протокол інвентаризаційної комісії, який не затверджений головним лікарем КНП, та з якого вбачається встановлення у наявності 8 121,00000 одиниць запасів товарно-матеріальних цінностей на суму 190 596,50 грн., до якого додана пропозиція щодо врегулювання виявлених розбіжностей між фактичною наявністю матеріальних активів та зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться у звіряльних відомостях та актах інвентаризації, яка підписана головою та членами інвентаризаційної комісії, де вказані результати згідно із звіряльними відомостями: нестача - кількість 832,00000, сума 6172,74 грн. (а. с. 20-22).

Згідно інвентаризаційного опису запасів від 29 вересня 2021 року щодо медичних препаратів, що обліковуються на субрахунку 2012, де зазначено, що матеріально відповідальною особою за перераховані медичні вироби є провізор ОСОБА_1 , та зазначена фактична наявність: кількістю 14 897,50000 на суму 1 284 473,37 грн.; за даними бухгалтерського обліку: кількістю 20 133,50000 на суму 1 355 540,94 грн. (а. с. 23-27).

Згідно інвентаризаційного опису запасів від 29 вересня 2021 року щодо медичного інвентарю, що обліковується на субрахунку 221, де зазначено, що матеріально відповідальною особою за перерахований медичний інвентар є провізор ОСОБА_1 , та зазначена фактична наявність кількістю 8 121,00000 на суму 190 594,10 грн.; за даними бухгалтерського обліку кількістю 8 953,00000 на суму 196 766,00 грн. (а. с. 29-30).

До матеріалів справи додано доповідні записки від 06 вересня 2021 року, від 13 вересня 2021 року, від 16 вересня 2021 року, від 04 жовтня 2021 року, з яких слідує, що ОСОБА_1 відмовилася ознайомлюватися з наказами про проведення і продовження проведення інвентаризації та із звіряльними відомостями, інвентаризаційними описами (а. с. 11, 13, 15, 44).

Із акта інвентаризації від 29 вересня 2021 року вбачається, що голова інвентаризаційної комісії за участю членів комісії склали інвентаризаційний опис від 29 вересня 2021 року, згідно якого за матеріально-відповідальною особою ОСОБА_1 рахується нестача, а саме: по медичних препаратах в сумі 71 076,27 грн. та по виробах медичного призначення в сумі 6171,90 грн., при цьому ОСОБА_1 відмовилася від підпису та не пояснила причин відмови (а. с. 31).

Із акта службового розслідування від 29 вересня 2021 року, затвердженого головним лікарем, комісія прийшла до висновку про те, що в діях провізорів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 міститься склад дисциплінарного порушення, що виразилося у неналежному виконанні працівниками з їх вини покладених на них трудових обов`язків, в результаті чого роботодавцю заподіяно шкоду в розмірі по провізору ОСОБА_2 в сумі 259 975,75 грн., та провізора ОСОБА_1 в сумі 77 248,17 грн. (а. с. 32-33).

13 жовтня 2021 року КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області уклала із працівником підприємства ОСОБА_1 договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як із працівником, що займає посаду провізора загальномедичного відділу і виконує роботу, безпосередньо пов`язану зі збереженням, обробкою, перевезенням та використанням або застосуванням у процесі виробництва переданих їй цінностей (а. с. 9).

Із посадової інструкції провізора, затвердженої головним лікарем КНП «Шаргородська ЦРЛ» Чорним В. В. 01 жовтня 2020 року вбачається, що із її змістом ознайомлена ОСОБА_1 24 грудня 2020 року. Згідно її пункту 4 «Відповідальність», провізор несе відповідальність: 4.1. за незалежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку в межах визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством України; 4.2. за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; 4.3. за роботу, пов`язану з отриманням, зберіганням, відпуском, обліком та доставкою наркотичних, психотропних речовин і прекурсорів; 4.3. за завдання матеріальної шкоди в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України (а. с. 59-60).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ним встановлено неналежність, недопустимість та недостовірність наданих позивачем доказів, зокрема, договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 13 жовтня 2021 року та посадової інструкції провізора від 01 жовтня 2020 року. Тому, аналіз наявних в матеріалах справи доказів та чинного законодавства дає підстави для висновку, що право позивача КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області не було порушене з боку відповідача. При цьому позивач не визначився із конкретними підставами позову, предметом якого визначив відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, тоді як стаття 134 КЗпП України визначає 9 випадків повної матеріальної відповідальності працівника підприємства.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначені статтею 130 КЗпП України, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (ч. 1).

Статтею 134 КЗпП України визначені випадки повної матеріальної відповідальності.

За правилами цієї статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (пункт 1).

Відповідно до пункту 1 статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажею (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року, роз`яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Проте чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. Зазначеною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Отже згідно з положеннями статті 135-1 КЗпП України договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися при наявності одночасно двох умов: 1) наявність посади, яку працівник займає, або роботи, яку він виконує у Переліку № 447/24; 2) виконання обов`язків за посадою, виконання роботи відповідно до професії має бути безпосередньо зв`язане із зберіганням, обробкою, продажею (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених працівникам цінностей.

Посада відповідача ОСОБА_1 у КНП «Шаргородська міська лікарня» згідно наказу про прийняття на роботу № 130 від 04 жовтня 2016 року зазначена «провізор», структурного підрозділу «загальномедичний відділ», яка відсутня у Переліку № 447/24. Вказане, виключає можливість укладення договору про повну матеріальну відповідальность із ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що якщо договір і був укладений з ОСОБА_1 , як з провізором загального медичного відділу, яка виконує роботу, безпосередньо пов`язану зі збереженням, обробкою, перевезенням та використанням або застосуванням у процесі виробництва переданих їй цінностей лише 13 жовтня 2021 року, то фактично і відповідальність за такі дії у неї розпочинається з моменту укладення такого договору.

Договір у даному випадку не може мати зворотної дії у часі, оскільки істотно порушить права працівника, а пункт 5 вказаного договору від 13 жовтня 2021 року, яким передбачено, що дія даного договору поширюється на весь час роботи з довіреними працівнику матеріальними цінностями, не може застосовуватись до періоду роботи ОСОБА_1 до укладення цього договору.

Безпідставними і такими, що не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального закону є доводи апеляційної скарги у тому, що із провізором загальномедичного відділу ОСОБА_1 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність та недостача виникла внаслідок її недбалого ставлення до збереження товарно-матеріальних цінностей та що її вина підтверджується матеріалами перевірок та актом інвентаризації.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 не була матеріально відповідальною особою на час проведення перевірок і інвентаризації, проведених протягом вересня 2021 року, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неналежність, недопустимість та недостовірність наданих позивачем доказів, якими у тому числі є договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 13 жовтня 2021 року та посадова інструкція провізора від 01 жовтня 2020 року, зокрема її пункт 4.3, на який, як на обґрунтування позовних вимог так і на доводи апеляційної скарги посилається позивач, відповідно до якого провізор несе відповідальність за: 4.3. за роботу, пов`язану з отриманням, зберіганням, відпуском, обліком та доставкою наркотичних, психотропних речовин і прекурсорів; 4.3. за завдання матеріальної шкоди в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України (а. с. 59-60).

Отже, у посадовій інструкції провізора, затвердженій головним лікарем КНП «Шаргородська ЦРЛ» Чорним В. В. 01 жовтня 2020 року є два пункти за номером 4.3., які різняться між собою діями, за вчинення яких настає відповідальність провізора.

Посилання у другому пункті 4.3. про настання відповідальності у провізора за завдання матеріальної шкоди в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України, носить занадто широкий спектр відповідальності, проте не передбачає конкретно визначеної відповідальності провізора як працівника, із яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).

Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач ОСОБА_1 надала до відзиву на апеляційну скаргу: розрахунок та погодження винагороди (гонорару, понесених витрат) за надану правничу допомогу (послуги) адвоката Костриці В. С., відповідно до якого відповідачем всього сплачено адвокату 4000,00 грн. (а. с. 244); договір про надання правової (правничої) допомоги та представництво від 11 березня 2022 року, укладений адвокатом Кострицею В. С. і клієнтом ОСОБА_1 , згідно пункту 4 якого винагорода оплачується за додатковою домовленістю, але не повинна перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі за годину участі адвоката у судовому засіданні та під час вчинення інших дій, пов`язаних з виконанням умов даного договору (а. с. 245); квитанцію до прибуткового касового ордера № 82 від 14 червня 2022 року (а. с. 246), а також в матеріалах справи наявний ордер серії АВ № 1032919 від 31 березня 2022 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кострицею В. С. у суді першої, апеляційної та касаційної інстанції по справі № 152/1582/21 (а. с. 155).

Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених відповідачем по справі.

Оскаржуваним позивачем рішенням суду відмовлено відповідачу ОСОБА_1 про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області на її користь фіксованого гонорару за надання правничої допомоги адвокатом Чаленко Н. В.

Відповідач ОСОБА_1 в цій частині рішення суду не оскаржила.

За таких обставин та у зв`язку із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявленого до ОСОБА_1 позову і у зв`язку із залишенням апеляційної скарги позивача без задоволення, із позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею витрати за надання професійної правничої допомоги адвокатом в сумі 4000,00 грн.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 4000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник