Справа № 161/8104/21 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/975/22 Категорія: 68 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача - Гринчука І. С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - Покоєвича Артема Олексійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона з 03 листопада 2006 року по 28 грудня 2009 року перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. У них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5 .

Позивачка також зазначала, що після розірвання шлюбу та до жовтня 2015 року вони проживали з відповідачем однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу.

16 лютого 2012 року вони з відповідачем придбали у спільну сумісну власність подружжя 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 частку квартири придбала у власність її матір - ОСОБА_6 .

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з січня 2010 року по жовтень 2015 року, визнати спільною сумісною власністю сторін майно, набуте під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , поділити між сторонами 1/2 частку квартири та визнати за кожним з них право власності на 1/4 частку цієї квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2022 року у цій справі позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання у період із січня 2010 року по жовтень 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з відповідача в користь позивачки витрати по сплаті судового збору у розмірі 5908 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Покоєвич А. О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Гринчук Н. С. апеляційну скаргу заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання у цій справі, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суд першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу і за час спільного проживання набули у спільну власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , а тому суд визнав за позивачкою і відповідачем, за кожним зокрема, право на 1/4 частку цієї квартири.

Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частини 2, 4 статті 3 СК України).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року в справі № 204/6931/20 зроблено висновок про те, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісної власності майна подружжя. Тобто майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Судом за матеріалами справи встановлено, що позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 2006 року до 17 грудня 2009 року (а. с. 9, 10).

Крім того судом встановлено, що 06 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_3 і мати позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 набули у спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 13).

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна і у своїй позовній заяві зазначала, що після розірвання шлюбу з відповідачем вони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство і за час спільного проживання придбали у спільну власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Проте, як убачається із матеріалів справи, спірну квартиру у спільну часткову власність набули відповідач у цій справі ОСОБА_3 і матір позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 . Сама позивачка ОСОБА_7 після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 не ставила питання про набуття нею частки зазначеної квартири і їй було відомо, що 1/2 частку квартири набула у спільну часткову власність з відповідачем ОСОБА_3 її матір - ОСОБА_6 .

Натомість відповідач ОСОБА_3 надав суду докази про те, що починаючи з 2008 року він постійно працював у місті Києві і орендував жиле приміщення у Київській області.

Зокрема з 10 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_3 працював у Дочірньому підприємстві «Квіза-Буд» на посаді інженера з технічного нагляду.

Згідно з наказом ТОВ «Столичне бюро незалежних будівельних експертиз та технічного нагляду» від 04 липня 2011 року ОСОБА_3 призначено інженером з технічного нагляду у будівництві культової споруди «Український культурно-духовний центр».

Згідно з наказом ТОВ «Європроекти» від 02 жовтня 2012 року ОСОБА_3 був призначений на посаду інженера з технічного нагляду у будівництві багатоповерхової житлової забудови з об`єктами соцкультпобуту в селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно з наказом ТОВ «Авалон Девелопмент» від 15 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було призначено відповідальним за проведення технічного нагляду за будівництвом житлового будинку в місті Ірпінь Київської області.

На даний час відповідач ОСОБА_3 працює у ТОВ «Технадбуд» на посаді інженера технічного нагляду (а. с. 74-83).

Крім того згідно з наданими представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Покоєвичем А. О. копіями договорів оренди від 01 січня 2011 року та від 01 січня 2016 року, ОСОБА_3 орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 84-89).

Натомість позивачка ОСОБА_2 на підтвердження своїх доводів щодо проживання з відповідачем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу надала суду фотографії, на яких вона зображена разом з відповідачем і їх дитиною на відпочинку, а також на спільних святах.

Проте встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, спільна присутність їх на святах, періодичний спільний відпочинок, факт реєстрації за однією адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Позивачка ОСОБА_2 на підтвердження своїх позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу просила допитати свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 129/2115/15-ц самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Судом також встановлено, що позов про розірвання шлюбу був поданий саме ОСОБА_2 і свої позовні вимоги остання обґрунтувала тим, що спільне сімейне життя з відповідачем ОСОБА_3 погіршилося, постійні суперечки та непорозуміння привели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, з травня 2009 року вони проживають окремо, на даний момент ведення між ними спільного господарства припинено (а. с. 10).

Колегія суддів вважає, що показання свідків щодо проживання сторін у цій справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2009 року по 2015 рік носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання та не підтверджують наявність усталених відносин, які притаманні подружжю.

Натомість позивачка ОСОБА_2 на час придбання відповідачем ОСОБА_3 1/2 частки квартири не вважала, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, не укладала разом з ним відповідний договір і їй було відомо, що 1/2 частку цієї квартири набуває у власність її матір - ОСОБА_6 .

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт їх з відповідачем спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, позивачка суду не надала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове про відмову в позові ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - Покоєвича Артема Олексійовича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2022 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді