Справа № 444/136/21
Провадження № 2/444/75/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області, у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неї, ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що від моменту її народження, дитинства, та усе її свідоме життя вона виховувалась, перебувала на утриманні та проживала разом із бабусею, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її мати, ОСОБА_2 , після її народження не проживали з ними, залишивши позивача на утримання та виховання бабці.

Відповідач ніколи не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо її виховання, зловживала алкогольними напоями, періодично з`являлася за місцем проживання позивача та згодом знову зникала на невизначений термін.

Позивач стверджує, що відповідач не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Вказує, що мати притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно неї, застосовувався терміновий заборонний припис стосовно кривдника терміном 10 діб.

З 12 січня 2021 року в Службі у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації вона перебуває на обліку як дитина, яка потрапила у складну ситуацію та відносно якої було своєно насилля.

Враховуючи наведене просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2021 року було звільнено позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі (аркуш справи № 36-38).

Протокольною ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року виключено Службу у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації Львівської області із числа третіх осіб (аркуш справи № 61).

Відповідачем ОСОБА_2 18 березня 2021 року на адресу суду подано відзив на позовну заяву (аркуш справи № 75-82).

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 20221 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (аркуш справи № 145).

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Левицька О.І., в судове засідання 22.06.2022 не з`явилися, однак представник позивача, адвокат Левицька Оксана Ігорівна надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні. Зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, заяв та клопотань не мають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Просить врахувати, що позивач перебуває в Республіці Польща зі своєю бабцею, ОСОБА_3 , та продовжує навчання в школі в Республіці Польща.

Бабця позивача подала документи дитини на отримання тимчасового захисту у Республіці Польща, позивач на даний час не має наміру повертатися в Україну, оскільки з 01.09.2022 року буде продовжувати навчатись та здобувати освіту в Республіці Польща.

З відповідачем позивач не підтримує жодних стосунків та не спілкується, про місце проживання та перебування відповідачки, позивачу не відомо (аркуш справи № 215, 216).

У минулих судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Левицька О.І., підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 22.06.2022 не з`явилася, так як, зі слів її представника, через воєнні дії перебуває за межами території України, а саме в Республіці Польща.

В минулих судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві.

Зокрема, з викладеного у відзиві вбачається, що відповідач зазначає, що в рівній мірі любить своїх дітей, в тому числі і позивача.

Викладене позивачем у позовній заяві заперечила, зазначила, що саме вона здійснювала виховання позивача, не заперечила, що з процесом виховання, в якійсь мірі, їй допомогала мати, ОСОБА_3 , однак хибною є думка ОСОБА_1 , що саме ОСОБА_3 усе її свідоме життя виховувала та утримувала.

Утримувати дочку їй допомагала її бабця, ОСОБА_5 , яка упродовж 18 років працює за межами України, а саме в Республіці Польща.

Саме її бабця, яка є прабабцею ОСОБА_1, надсилала кошти, в тому числі за допомогою яких вона утримувала дочку, забезпечувала добробут в будинку АДРЕСА_1 , де зареєстрована вона, ОСОБА_1 , її мати, а власником якого і є ОСОБА_5 .

Окреме проживання від позивача починаючи із 2012 року пояснює агресивно налаштованою поведінкою її матері, а бабці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з якою в неї є значні непорозуміння, як вона вважає, саме через майно, будинок, який належить її бабці, а матері ОСОБА_3 та який її бабця, як їй відомо, так як відомо це вже ОСОБА_3 , заповіла їй, ОСОБА_2 .

Крім того ОСОБА_3 не признавала її стосунків із ОСОБА_6 , робила все можливе тільки для того, щоб їх із ОСОБА_6 розсварити та щоб вони розійшлися.

В той же час зазначає, що вона постійно, починаючи із 2012 року, відвідувала дочку в будинку АДРЕСА_1 , дочка приїжджала також до неї в будинок в село Городжів.

Однак 8 місяців тому вона разом із чоловіком та дітьми переїхала проживати в будинок АДРЕСА_2 , який знаходиться поряд, а саме через 3 будинки від будинку, де вона зареєстрована та де фактично проживає дочка.

Через це вона мала можливість кожного дня по декілька разів бачитися із дочкою, ще більше часу проводити разом із нею.

Вказує, що бачилася з дочкою в школі, оскільки приходила забирати після уроків дочку ОСОБА_8 .

Після уроків, приблизно два рази в тиждень, інколи частіше, а саме за відсутності ОСОБА_12 в будинку АДРЕСА_1 , дочка заходила до неї додому, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , щоб пообідати.

Її мати, ОСОБА_3 із 2012 року почала чинити їй перешкоди у спілкуванні із дитиною, ОСОБА_1, перешкоджала забрати її проживати разом із собою та ОСОБА_6 .

При цьому сама дочка заявляла, що хоче проживати у смт Магерів, а не у селі Городжів, оскільки так їй буде ближче ходити до школи та на додаткові заняття із англійської, математики.

Вона враховувала думку ОСОБА_1 .

В той же час, між нею та ОСОБА_3 часто виникали скандали, сварки, свідком яких була її дочка, ОСОБА_1 .

Не бажаючи травмувати психіку дочки ОСОБА_1 , врахувавши те, що вона проживає поряд, а вона часто з нею бачиться і проводить час, вона не зверталася в державні органи щодо усунення їй перешкод в спілкуванні з дитиною.

Відповідач стверджує, що постійно утримувала дочку, займалася її вихованням, розвитком, щоб дитині було забезпечено належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Кожен раз надавала кошти по своїх можливостях при зустрічах.

При цьому до 2012 року вона надавала ті кошти, які заробляла самостійно, оскільки працювала на полях у фермерів, збирала та продавала ягоди на ринку, ті кошти, які пересилала їй її бабця, ОСОБА_5 , а в подальшому і ті кошти, які отримувала від свого чоловіка, ОСОБА_6 .

Постійно надавала кошти для купівлі продуктів харчування, одягу, в тому числі і надавала кошти своїй матері, щоб купляла все необхідне її дочці, і так як дочка проживала з 2012 року разом із ОСОБА_3 , саме остання отримувала допомогу від держави на утримання дитини.

Також вона виділяла кошти для розваг своїй дочці, а саме відвідування культурних заходів та подій, про які її просила дочка.

Зокрема, коли дочка бажала поїхати на екскурсію, вона їй надавала кошти.

Також надавала згоду у нотаріуса для виїзду дочки за межі України відпочивати із колишньою дружиною її рідного брата, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Однак визнає, що профінансувала дану поїзду ОСОБА_3 .

Вона, як мати, навіть не усвідомлювала, що потрібно збирати та зберігати якісь підтвердження надання матеріального утримання своїй дитині.

Крім того в більшості випадків таких підтверджень і не могло бути, оскільки яке може бути підтвердження того, що при зустрічі з дитиною на її прохання або з власної ініціативи вона дала дочці 200 гривень.

Звертає увагу, що до грудня 2021 року ні позивач, ні її мати, ОСОБА_3 , не ставили питання про позбавлення її батьківських прав відносно дочки.

Скарги на неї щодо вчинення домашнього насильства, невиконання батьківських обов`язків від ОСОБА_1 почали надходити в правоохоронні органи починаючи з кінця 2020 року.

Пояснює їх тим, що в грудні 2020 року їй стало відомо, що бабця ОСОБА_1 , а її мати, ОСОБА_3 , підселила до дочки співмешканця, ОСОБА_12 , який досягнув повних 30 року 04.12.2020 року.

ОСОБА_12 є хрещеним сином її матері, ОСОБА_3 , та часто приходив в гості до своєї хресної, навіть проживав в будинку разом із її матір`ю.

Вона спочатку не звертала на це увагу, бо думала, що якщо її мати хоче щоб її похресник проживав в будинку разом із нею, це її право.

Однак в подальшому від односельчан почула, що ОСОБА_12 живе саме із її дочкою, між ними є фактично стосунки, однак про їх характер вона точно сказати звісно не може.

Даний громадянин одружений із жінкою по сусідству, з якою має одну спільну дитину, однак фактично почав жити із її дочкою і це на очах та за сприяння її матері, а бабці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

За фактом протиправного проживання ОСОБА_12 в будинку по АДРЕСА_1 , були звернення власника даного будинку в правоохоронні органи щодо його виселення.

Дізнавшись про те, що її дочка проживає разом із ОСОБА_12 , вона як матір, не могла допустити, щоб неповнолітня дочка, яка досягнула 16 років, проживала разом із чоловіком, який старше неї на 14 років, тобто фактично в 2 рази.

Стверджує, що переживала за дочку, за її майбутнє, думала про суспільну думку по відношенню до дочки, а тому звісно влаштовувала скандали, фактично вигнала ОСОБА_12 з будинку, в якому він проживав разом із дочкою ОСОБА_1 .

Вказує, що зверталася в правоохоронні органи щодо факту проживання ОСОБА_12 із її неповнолітньою донькою.

Саме після того як вона фактично втрутилася в недопустимі, на її думку, на даному етапі життя дочки, стосунки та спільне проживання разом із ОСОБА_12 , в ОСОБА_1 почався прояв агресії до неї.

Вважає, що викладене у позовній заяві ОСОБА_1 про те, що вона зловживає алкогольними напоями, спростовується характеристикою, яка видана Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області 10.03.2021 року та підписана старостою смт Магерів Зоряном Семочком .

Також наголошує, що сплачує аліменти на утримання дитини, однак змушена була звертатися в суд із позовом про зменшення розміру аліментів

Зазначає, що нема жодних доказів викладеного ОСОБА_1 у позові, як вона вважає, під приводом помсти відносно неї за перешкоди в стосунках дочки із тридцятирічним чоловіком, а навпаки доказами, які надані нею, спростовано викладене ОСОБА_1 у позовній заяві.

Зазначає, що своїми діями навпаки піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_1 , підготовку до самостійного життя.

Як наслідок вважає, що, таким чином, є всі підстави для відмови позивачу у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Козакевич Ростислав Васильович, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив.

Зазначив, що жодних ознак та доказів свідомого нехтування обов`язками відповідачем по відношенню до позивача матеріали справи не містять.

Навпаки відповідач робить все для того щоб налагодити стосунки з позивачем, однак остання, на разі, дійсно не йде на контакт із матір`ю.

Вважає, що позов є безпідставним, позивачем не доведено факти свідомого нехтування її матір`ю виконанням батьківських обов`язків.

Крім того наголосив, що його довірителька вживає заходів для покращення стосунків із дочкою, заявляє про свої материнські почуття до дочки.

Як наслідок просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служби у справах дітей Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в судове засідання не з`явилася, однак із Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надіслано неодноразово клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника за наявними матеріалами справи.

В той же час, в минулих судових засіданнях, зокрема, представник третьої особи Климко Н.В. зазначила, що Служба у справах дітей Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області заперечує проти задоволення позову, враховуючи висновок органу опіки та піклування.

Суд вважає за можливе розглянути справи без учасників, які не з`явилися, зважаючи на подані ними клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Козакевича Ростислава Васильовича, врахувавши позицію інших учасників, яка була висловлена в минулих судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, в тому числі позовну заяву, відзив на позовну заяву сторони відповідача та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Магерівською селищною радою 08.12.2004 року (аркуш справи № 7), вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком є ОСОБА_16 , матір`ю - ОСОБА_2 .

Згідно з ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Так як позивач досягнула шістнадцять років станом на 18.01.2021 року (день подачі позову, відповідно вона має право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав.

Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 5 від 16.07.2019 року (аркуш справи № 12), батьком позивача є ОСОБА_16 , однак відомості про батька дитини записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Відповідач пояснює це тим, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, а батько позивача фактично відмовився від неї, не признавав своєї дитини, а тому відомості про батька були записані з слів, за вказівкою відповідача.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , яке видано Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 05.06.2018 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (аркуш справи № 21), вбачається, що ОСОБА_2 05.06.2018 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 у Жовківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що цього ж дня було складено відповідний актовий запис за № 67 та нею було після державної реєстрації шлюбу змінено прізвище на ОСОБА_2 .

Тобто суд констатує, що дошлюбним прізвищем відповідача було ОСОБА_2 .

Як наслідок, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 .

З характеристик на ОСОБА_1 (аркуш справи № 8, 9) вбачається, що вона має позитивну репутацію як в шкільному закладі, так і в населеному пункті, де проживає.

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористування, яка видана Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області 11.01.2021 року (аркуш справи № 10), вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 . Однак ОСОБА_2 за даною адресою не проживає.

Факт реєстрації позивача за даною адресою підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, яка видана Магерівською селищною радою Жовківського району Львівської області від 18.11.2019 року № 4053 (аркуш справи № 23).

Суд враховує, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що від моменту її народження, дитинства, та усе її свідоме життя вона виховувалась, перебувала на утриманні та проживала разом із бабусею, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її мати, ОСОБА_2 , після її народження не проживала з ними, залишивши позивача на утримання та виховання бабці. Відповідач ніколи не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо її виховання, зловживала алкогольними напоями, періодично з`являлася за місцем проживання позивача та згодом знову зникала на невизначений термін, не піклувалася про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем подано на адресу суду характеристики на неї, акт оцінки потреб сім`ї/особи, який складений Жовківським РЦСССДМ 22.12.2020 року (аркуш справи № 13-17), висновок оцінки потреб сім`ї (аркуш справи № 18-19), терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 02.01.2021 року (аркуш справи № 20), декларацією № 0001-56ТЕ-М100 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (аркуш справи № 103), наказом від 31.12.2020 року № 51 про тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, ОСОБА_1 (аркуш справи № 104), довідкою про склад сім`ї від 11.01.2021 року № 13 (аркуш справи № 105), листом № 19 від 12.03.2021 року, який виданий Магерівським опорним закладом загальної середньох освіти I-III ступенів Відділу освіти Добросинсько-Магерівської сільської ради (аркуш справи № 106).

Судом, під час тривалого розгляду справи, встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем, тобто між дочкою та матір`ю, є непорозуміння, між ними відсутнє нормальне спілкування.

В той же час суд враховує, що в судових засіданнях, в яких були присутні як позивач, так і відповідач, ОСОБА_2 робила спроби налагодити стосунки, намагалася переконати дочку продовжити спілкування, заявляла про свої почуття матері до дочки.

Відповідач конфлікти із дочкою пояснює саме її запереченням щодо стосунків позивача із чоловіком, ОСОБА_12 , який значно старший від неї, а також із конфліктами, які в неї існують саме із її матір`ю, а бабцею позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка налаштовує дитини проти неї.

Факт звернення відповідача в правоохоронні органи щодо дій та поведінки ОСОБА_12 підтверджується копією її заяви (аркуш справи № 160), копією рапорта працівника поліції (аркуш справи № 158-159), інформаційними листами із Відділу поліції № 5 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області (аркуш справи № 91, 92).

Суперечливість заявленого позивачем про відсутність будь-якого нормального спілкування, підтримання стосунків із відповідачем та навпаки правдивість пояснень відповідача підтверджується представленими фотографіями, з яких вбачаються моменти, де зафіксовані як відповідач, так і позивач разом за різних життєвих моментів.

Позивачем було підтверджено і періодичні факти її спілкування, проведення часу з іншими дітьми відповідача, що також зафіксовано на фотографіях (аркуш справи 131-134).

Суд враховує, що згідно судового наказу Жовківського районного суду Львівської області від 04.02.2021 року у справі № 444/57/21, провадження № 2-н/444/44/2021 за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з ОСОБА_2 , в користь дочки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягувалися аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання заяви, тобто з 06.01.2021 року і до досягнення ОСОБА_1 повноліття (аркуш справи № 51).

Однак в подальшому даний розмір аліментів було зменшено рішенням Жовківського районного суду Львівської області, яке набрало законної сили, до 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача.

Даний факт визнавався як позивачем, так і відповідачем, як наслідок доказуванню не підлягає.

Суд бере до уваги пояснення сторони відповідача, що необхідність зменшення розміру аліментів було зумовлена тим, що відповідач не працювала, не отримувала жодного доходу, була вагітною, як наслідок аліменти їй нараховувалися в розмірі 1/4 частини від середньомісячного заробітку по Львівській області і це становило приблизно 2500,00 грн. щомісячно.

В той же час суд враховує, що відповідачем неодноразово перераховувалися на користь позивача аліменти, що підтверджується копіями квитанцій (аркуш справи № 94, 135-137, 152-155).

Тобто твердження позивача, що відповідач не здійснює її утримання взагалі, є безпідставними.

Викладене позивачем про те, що відповідач зловживає алкогольними напоями та негативно характеризується спростовується характеристикою, яка видана Добросинсько-Магерівською сільською радою Львівського району Львівської області 10.03.2021 року та підписана старостою смт Магерів Зоряном Семочком , з якої вбачається, що ОСОБА_2 , проживаюча в даний час в селищі Магерів, зарекомендувала себе з позитивної сторони. Порушником громадського порядку не була. До кримінальної відповідальності не притягалася. Спиртними напоями не зловживає, в побуті скромна. Спокійна, ввічлива, врівноважена. Займається вихованням своїх неповнолітніх дітей.

Скарг від сусідів чи жителів села на поведінку відповідача у старостинський округ № 1 на неї не надходило (аркуш справи № 93).

Суд враховує, що у відповідача, крім позивача, є ще четверо дітей, зокрема факт народження трьох із них підтверджується копіями свідоцтв про народження (аркуш справи № 89, 90, 138).

Суд також звертає увагу і на те, що дитина відповідача, син ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має значні проблеми із здоров`ям, потребує лікування, проведення операцій, що підтверджується копією Витягу з медичної картки стаціонарного хворого № 1780, який виданий КНП Львівської обласної ради «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «Охмадит» (аркуш справи № 139).

Як вбачається із змісту Постанови Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками по відношенню до позивача.

Навпаки, як було встановлено судом, позивач вживає заходів для того, щоб налагодити стосунки із дитиною.

Крім того відсутні докази постійного, стабільного та тривалого нехтування матір`ю виконанням своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, оскільки сама позивач в судових засіданнях не заперечувала, що зустрічалася неодноразово з матір`ю, проводили разом час, спілкувалися, мати надавала дозвіл на її виїзд за межі України.

Притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, неналежного виконання батьківських обов`язків є поодинокими випадками.

Крім того суд враховує пояснення щодо даних подій від відповідача, а саме наявність дрібних конфліктних ситуацій, які фактично позивачем не заперечувалися.

Судом детально проаналізовано і протокол засіання комісії з питань захисту прав дитини Добросинсько-Магерівської сільської ради від 02.03.2021 року (аркуш справи № 118-120), рішення комісії з питань захисту дитини Добросинсько-Магерівської сільської ради № 1 від 02.03.2021 року (аркуш справи № 122), висновок Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області як органу опіки і піклування, який знаходиться в матеріалах справи (аркуш справи № 59), згідно якого, вважають недоцільним позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

А тому, проалізувавши в комплексі обставини справи, дослідивши представлені докази, надавши їм всесторонню оцінку, враховуючи ставлення матері до дитини, почуття, про які заявляла відповідач до позивача, її бажання та кроки покращити стосунки, суд приходить до висновку, що відсутні об`єктивні підстави для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як наслідок суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо клопотань про виклик свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, то суд вважає за необхідне зазначити, що дані свідки не з`явилися в жодне судове засідання, судом сторонам надавалася неодноразова можливість забезпечити явку свідків.

В той же час, суд обмежений розумними строками розгляду справи, а тому прийшов до висновку, що враховуючи достатню кількість представлених доказів, детальне з`ясування всіх обставин, є всі підстави для прийняття законного та справедливого рішення без подальшого виклику свідків.

Чергове оголошення перерви в судовому засіданні може розцінюватися стороннім спостерігачем, суспільством чи навіть окремими учасниками справи як свідоме затягування строків розгляду справи судом.

Щодо стягнення судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1,2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Ухвалою суду позивача було звільнено від сплати судового збору, а враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову позивача, а тому судовий збір з відповідача в користь держави стягненню не підлягає.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачем заявлено необґрунтовані, недоведені доказами позовні вимоги, навпаки досліджені докази дають підстави суду для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 23, 247, 258, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені позову ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення суду виготовлено 01.07.2022.

Суддя Ясиновський Р. Б.