1Справа № 335/1776/22 2/335/1624/2022
01 грудня 2022 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Огнев`юк Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне.
З 27.08.2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і вони перестали проживати однією сім`єю. При цьому син ОСОБА_3 залишився проживати з батьком, який повністю вирішує усі питання щодо виховання сина. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, з сином не спілкується, не цікавиться його станом здоров`я, успіхами, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його дошкільне виховання, зокрема - не забезпечує необхідного харчування медичного догляду, лікування дитини.
Враховуючи викладені обставини позивач вважає, що поведінка матері, яка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, психологічно травмує дитину, заважає його правильному самоусвідомленню, створює у дитини помилкове уявлення про сімейний уклад та родинні цінності, а тому позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.
09.06.2022 року ухвалою суду у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району витребувано висновок щодо розв`язання спору та доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
15.08.2022 року на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 15.08.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.09.2022 року.
Судове засідання призначене на 21.09.2022 року було відкладено на 27.10.2022, а згодом на 01.12.2022 року через неявку в судове засідання відповідача у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від його представника - адвоката Сугири В.С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за її відсутності не надала, правом на подання відзиву на позовну не скористалась. Про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлялась в установленому законом порядку, шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця реєстрації відповідача, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України".
Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судовому засіданні зазначив про те що підтримує висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з 27.08.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого 27.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області.
Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого повторно Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 25.01.2020 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .
Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначив, що виховання дитини цілком займається лише він, в свою чергу, відповідач у справі не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , не приділяє йому уваги, не піклується ані про матеріальний стан забезпечення дитини, його здоров`я, виховання, духовний розвиток.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною другою статті 157 СК України передбачено, щ той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з характеристикою ДНЗ №151 «Краплинка» від 01.08.2022, малолітній ОСОБА_3 відвідував вказаний дошкільний заклад з вересня 2020 року. Батько дитини виховує сина один, забезпечує умови для розвитку. Згідно аналізу стану турботливості та взаємостосунків матері та дитини, проведеного практичним психологом дитячого садку, щодо відносин мати-син мова йде про той несприятливий тип материнського відношення, як емоційна холодність. Це свідчить про те, що між сином та матір`ю порушені соціально прийняті взаємостосунки. Мати є людиною, відстороненою від виховання і розвитку сина, їй байдужі почуття дитини, її дії не погоджуються з потребами та запитами дитини (матеріально не допомагає і не піклується про життя сина). За час перебування дитини в дитячому садку мати жодного разу не з`являлась, не відвідувала батьківські збори, дитячі свята.
Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 29.07.2022 №1273/01-08, малолітній ОСОБА_3 спостерігається в центрі з лютого 2020 року. За час спостереження дитини на прийоми до лікаря приходить у супроводі батька, призначення та рекомендації лікаря батько виконує в повному обсязі. Мати дитини, ОСОБА_2 , з приводу стану здоров`я дитини не зверталась, на прийом до лікаря з дитиною не приходила.
Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Питання щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 04.08.2022.
За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_3 , про що складено відповідний висновок від 11.08.2022 №01-10/888.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачила дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до сина батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копію заочного рішення не пізніше двох днів з дня його складання надіслати відповідачеві рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Суддя: Н.І. Рибалко