КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/4165/22
провадження № 22-ц/824/7576/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державна прикордонна служба України, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького Павла Петровича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року в складі судді Гусак О. С.,

встановив:

27.04.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький П. П. звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, застосоване на підставі постанови Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №49376833, відкритому на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва №753/19813/14-ц, виданого 07.10.2015, про стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилався на ті підстави, що Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №49376833/9 на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва №753/19813/14-ц від 07.10.2015 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року (справа №753/13345/20) ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року (справа №753/19813/14-ц), яка утворилась за період з 30 жовтня 2014 року по 20 січня 2022 року, в сумі 131 816 грн 30 коп. Відмовлено у задоволенні позову про звільнення від сплати аліментів.

Зазначив, що ОСОБА_1 постійно проходила лікування в м. Кривий Ріг, де з початком війни лікуватися стало неможливим.

З метою продовжити лікування вона знайшла медичний заклад у Швейцарії, який погодився безкоштовно надати медичну допомогу.

При намаганні 18.04.2022 виїхати за межі України на лікування, посадові особи Державної прикордонної служби України не випустили ОСОБА_1 мотивуючи тим, що постановою Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до неї застосовано обмеження до виїзду за кордон.

Посилаючись на вказані обставини, просив заяву задовольнити на підставі ч.5 ст. 441 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року вказану заяву повернуто заявнику.

16.05.2022 на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П. П., в якій він, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року та ухвалити нову, якою повернути справу до суду першої інстанції для розгляду заяви по суті.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що судом першої інстанції не взято до уваги постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 48569/13154/20 та помилково обґрунтував свою позицію висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року в справі №591/1581/20, з метою відмовити заявнику у його праві доступу до правосуддя.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України без розгляду заяву боржниці ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що заяву подано без додержання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України в частині надання доказів її надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

При цьому суд першої інстанції врахував правовий висновок Верховного Суду, зроблений в постанові від 05 листопада 2020 року у справі №591/1581/20.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції зроблено без надання оцінки тому, чи взагалі підлягала така заява розгляду в порядку, передбаченому розділом VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Як вбачається зі змісту поданої заяви, підставою для її задоволення заявником визначено положення частини п`ятої статті 441 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Вказане положення поширюється на правовідносини, які виникли у зв`язку з застосуванням судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як заходу забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, тимчасове обмеження у праві виїзду громадянки України ОСОБА_1 за межі України встановлено до погашення заборгованості зі сплати аліментів на підставі ст. 11, 71 Закону України "Про виконавче провадження" постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Ю. С. від 19.02.2018, ВП №49376833.

Вказані дії, постанова державного виконавця могли бути оскаржені до суду у порядку, встановленому розділом VІІ "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України).

У цій справі скарги на дії державного виконавця подано не було.

Суд першої інстанції, не перевіривши підстав поданої заяви, дійшов передчасного висновку про те, що подана заява підлягає поверненню з огляду на ненадання доказів її надіслання іншим учасникам справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою та у відповідності до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького Павла Петровича задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державна прикордонна служба України направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк