Справа № 539/2638/22
Провадження № 2/539/1004/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

в складі : головуючого судді - Бєссонової Т.Д.,

за участю секретаря судового засідання Джадан І.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.11.2007 року її донька ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб. В червні 2020 року до неї звернулись донька зі своїм чоловіком з проханням надати в позику 6800 доларів США для придбання спільного житла квартири, про що ОСОБА_3 написала боргову розписку про отримання коштів та зобов`язання повернути їх у строк до 18.06.2021 року.

В розписці вказано, що кошти будуть використані для придбання ОСОБА_3 та її чоловіком спільної квартири.

03.07.2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 12/25 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.04.2021 року за рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі №539/815/21 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022 року у справі №539/1974/21 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено, визнано 12/25 частини квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_4 право власності на 6/25 частини квартири АДРЕСА_2 .

В строк до 18.06.2018 року грошові кошти так і не були повернуті. Станом на час написання даної позовної заяви, офіційний курс долара США становить 39,50 грн. з 1 долар США.

Таким чином розмір заборгованості відповідачів в сумі 6800 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 268600, 00 грн.

На підставі викладеного, позивач прохав суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики з кожного по 3400 доларів США, що еквівалентно 134300,00 грн..

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, обґрунтовували його обставинами викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала, не заперечувала проти його задоволення та зазначила, що вона по телефону домовилась з позивачкою про отримання позики в розмірі 6800 доларів США. Написала розписку про отримання коштів, під час передачі коштів та написання нею розписки ОСОБА_4 не був присутній, про існування розписки він не знав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 .

Крім того ОСОБА_4 надав суду заяву про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.

До суду 20.10.2022 року від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 надійшов відзив, в якому зазначено, що ОСОБА_1 повідомила суду недостовірну інформацію про існування якогось боргу та надала суду завідомо сфальсифікований документ письмову розписку від 18.06.2020 р. про те, що її дочка ОСОБА_3 взяла в неї в борг кошти для придбання житла в м. Лубни, а також надала ще одну боргову розписку від 18.06.2020 р. згідно з якою ОСОБА_1 позичає ОСОБА_3 6800 доларів США. Про ці обставини ОСОБА_4 нічого відомо не було, про існування боргової розписки він вперше дізнався лише у травні 2022 р., коли отримав її копію по пошті від Полтавського адвоката Малініної К.М.. Те що він не має до цього ніякого відношення підтверджується текстом розписки, де відсутній його підпис, взагалі якась згадка про чоловіка ОСОБА_3 . В розписці, зокрема, зазначається, що ОСОБА_3 бере в борг, тобто сама особисто кошти і сама ж зобов`язується їх повернути протягом року. Відтак, обов`язок повернути кошти за вказаним договором позики, якщо він укладався, лежить виключно особисто на відповідачці ОСОБА_3 . Існування якогось вигаданого боргу спростовується укладеним 03.07.2020 року договором купівлі-продажу частки квартири, де вказано, що грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя. Придбана частка квартири також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. Ні про які отримані в борг кошти не йдеться. Крім того, під час розгляду Лубенським міськрайонним судом Полтавської області справи за його позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_3 не згадувала про наявність боргової розписки від 18.06.2020 року. Вказує, що позивачка не надає суду доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме, що саме ці кошти, 6800 доларів США, поступили до спільного сімейного бюджету на той час подружжя ОСОБА_7 , та, що саме ці кошти були використані при укладанні договору купівлі продажу частини квартири 03.07.2020 року.

Заслухавши сторони, з`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 24.11.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №539/815/21 розірвано. (а.с. 22-24)

18.06.2020 року відповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержано від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 6800 доларів США на придбання житла (квартири) в м. Лубни, які остання зобов`язалась повернути протягом року, тобто до 18.06.2021 року. Наведена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи борговою розписки. (а.с. 14)

Відповідно боргової розписки від 18.06.2020 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_3 6800 доларів США для придбання житла (квартири) в м. Лубни терміном на один рік (а.с. 15)

Згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 03.07.2020 року ОСОБА_6 передав належну йому частку, а ОСОБА_3 прийняла у власність 12/25 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 16-19) Дана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2020 року. (а.с. 20-21)

Відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу частки квартири від 03.07.2020 року, до підписання цього договору приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., 03.07.2020 р., за реєстровим № 454, засвідчено справжність підпису на заяві чоловіка покупця ОСОБА_4 , про те, що він не заперечує проти укладання даного правочину, грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя. Придбана частка квартири також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022 року у справі №539/1974/21 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено, визнано 12/25 частини квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_4 право власності на 6/25 частини квартири АДРЕСА_2 . (а.с. 25-28)

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. (ст. 35 Закону України «Про Національний банк України»).

Як слідує із боргової розписки, борг відповідачем ОСОБА_3 мав бути повернутий в строк до 18.06.2021 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов`язання в строк, передбачений розпискою, не виконано.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя слід, щоб один із подружжя довів у суді, що другий з подружжя був обізнаний про розписку та не заперечував проти такої позики, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Зі змісту боргової розписки від 18.06.2020 року слідує, що отримана позика витрачається на придбання житла (квартири).

Разом з тим, у рішенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022 року у справі №539/1974/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя не зазначений той факт, що 12/25 частин квартири АДРЕСА_2 придбані сторонами за позичені у ОСОБА_1 гроші.Про існування боргової розписки від 18.06.2020 року в даному рішенні не згадується.

Натомість в п. 7.2 договору купівлі-продажу частки квартири від 03.07.2020 року, зазначено, що грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що саме кошти, які були отримані її дочкою відповідачем ОСОБА_3 у борг, використані в інтересах сім`ї.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_4 надавав свою згоду на отримання грошей відповідачем ОСОБА_3 у борг від позивача.

Розписка не містить інформації про обізнаності ОСОБА_4 в отриманні грошей відповідачем ОСОБА_3 взагалі, та в інтересах сім`ї. Доказів того, що зазначена частина квартири була придбана саме за гроші, отримані ОСОБА_3 за борговою розпискою, написаною нею від 18.06.2020 р., у справі не має. Відсутній будь-який документ, що свідчить про згоду відповідача ОСОБА_4 на отримання позики його дружиною ОСОБА_3 ..

Крім того, в судовому засіданні як позивач так і відповідач ОСОБА_3 підтвердили той факт, що ОСОБА_4 під час передачі коштів в позику та написання розписки ОСОБА_3 не був присутній, про існування розписки він не знав.

Суд не може погодитися з твердженнями позивача, що вказаний у розписках борг є спільним боргом подружжя, оскільки вказані твердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи і доказів вказаного ним не надано, не надано ніяких письмових доказів саме того, що відповідач ОСОБА_4 був згоден на отримання вказаних грошових сум по вказаній борговій розписці написаній його дружиною ОСОБА_3 та вони використані в інтересах сім`ї, а на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України) доказування ґрунтуватися не може.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2019 року у справі №638/5286/17.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили, що їм відомо про отримання подружжям ОСОБА_7 від позивача ОСОБА_1 позики зв слів інших осіб.

Разом з тим, покази свідків суд не бере до уваги, оскільки вони спростовані матеріалами справи.

Отже, суд дійшов висновку, що підстав для стягнення боргу за вказаною борговою розпискою з відповідача ОСОБА_4 не вбачається.

Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач ОСОБА_3 , як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернула, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед позивачем становить 6800,00 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 268600,00 грн..

Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

З урахуванням того, що позивач прохає стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 3400 доларів США, що еквівалентно 134300,00 грн., суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог, тому позов підлягає частковому задоволенню в межах позовних вимог. З відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню тільки вищезазначена сума.

При вирішенні питання судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1343,00 грн.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своїй постанові Верховний Суд від 27.06.2018 р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідач вказує, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, що підтверджено копією ордеру на надання правничої (правової допомоги) серії ВІ №1103142 від 19.10.2022 року, описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Павличенко В.Г. від 13.12.2022 року, квитанцією б/н від 28.11.2022 року.

Крім того, відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як роз`яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Суд враховує, що виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК, якою встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання договору укладеної з адвокатом про надання правової допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги, заявки на надання правових послуг згідно з договором про надання правничої допомоги також повинен бути наданий акт прийому-передачі виконаних робіт та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідачем ОСОБА_4 на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, які він просив стягнути з позивача ОСОБА_1 , надано квитанцію б/н від 28.11.2022 року , з якої вбачається, що адвокатом Павличенко В.Г. 28.11.2022 року прийнято від ОСОБА_4 гонорар в розмірі 5000,00 грн., за представництво в суді. Вказану квитанцію суд до уваги не бере, оскільки відповідачем ОСОБА_4 не надано суду договір про надання професійної правничої допомоги.

Крім того, адвокатом Павличенком В.Г. надано опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 13.12.2022 року де вказано, що він приймав участь в підготовчому судовому засіданні 24.10.2022 року 30 хв., 14.11.2022 року 30 хв. та в судовому засіданні 28.11.2022 року 30 хв., однак з матеріалів справи вбачається, що 24.10.2022 року в підготовче судове засідання сторони не з`явились і воно було відкладено на 14.11.2022 року. Підготовче судове засідання 14.11.2022 року відбулось без сторін, а в судовому засіданні 28.11.2022 року адвокат Павличенко В.Г. приймав участь з 09:28:02 год. по 09:36:29 год., тобто 8 хв.

З огляду на вищевикладене даний опис суд також не приймає до уваги.

За встановлених обставин, оскільки оплата за надання правничої допомоги не підтверджена належними доказами, відсутні підстави для задоволення вимог відповідача ОСОБА_10 щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) доларів США, що еквівалентно 134300 (сто тридцять чотири тисячі триста) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1343 (одна тисяча триста сорок три) грн. 00 коп..

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 - відмовити.

В задовленні заяви ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_3 .

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

- відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Дата складання повного рішення суду 14.12.2022 року.

Суддя Т.Д. Бєссонова