Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Сікора М. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» про визнання договору частково недійсним, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» (далі - ТОВ «Центрокредит») про визнання договору частково недійсним, зобов`язання вчинити дії,

Зазначала, що 22.10.19 між нею та ТОВ «Центрокредит» було укладено договір про надання кредиту № МК-3-0, згідно п. 1.1. якого позивачці було надано кредит на суму 4 200 грн. терміном користування - 14 календарних днів.

Станом на 23.06.20 заборгованість за договором становила 10 258 грн. 80 коп.

Відповідно до п. 3.7 договору у разі продовження позичальником строку повернення кредиту у порядку та строк, визначений в п. 4.4. розділу 4 правил, плата на продовжений строк користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,9% день, річна відсоткова ставка складає 693,5%.

Відповідно до п. 4.3 договору у разі прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позичальник самостійно нараховує та сплачує кредитодавцю на його вимогу пеню у розмірі 1,1% від несвоєчасної суми (суми кредиту та процентів) за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 4.4 договору у випадку прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, визначеного у п.п 1.1.2., п. 1.1. договору, позичальник на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу (заборгованість) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 693,5 процентів річних від простроченої суми.

Даний договір, укладений між нею та ТОВ «Центрокредит» містить несправедливі умови, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, встановлено обов`язок сплачувати нею проценти та пеню, що в цілому перевищує 50% вартості наданих кредитних послуг.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком с істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, па вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Пункти договору щодо встановлення відповідальності за невиконання умов договору є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором.

Крім того, в силу вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, зокрема банк, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Як наслідок визнання недійсними умов кредитного договору тягне за собою необхідність здійснити перерахунок суми заборгованості за зазначеним кредитним договором з врахуванням виключення пунктів договору, які визнані судом недійсними.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати недійсним пункт 4.3 та пункт 4.4 договору, укладеного між нею та ТОВ «Центрокредит» від 22.10.19 та зобов`язати ТОВ «Центрокредит» перерахувати суму заборгованості за зазначеним кредитним договором, а також просила стягнути судові витрати у вигляді судового збору та 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 22.10.19 між ОСОБА_1 та ТОВ «Центрокредит» було укладено договір про надання кредиту № МК-3-0 (далі - договір) (а.с. 12-19).

Відповідно до п. 1.1. договору за договором кредитодавець надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та у строк: п.п. 1.1.1. сума кредиту 4200 гривень 00 копійок; п.п. 1.1.2. строк платежу 04.11.2019, термін користування кредитом 14 календарних днів.

Згідно з п.п. 1.1.3., 1.1.4. договору плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1.4 % в день; річна відсоткова ставка за кредитом складає 511%; сукупна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки за кредитом, зазначеної в п.п. 1.1.3. п.1.1. договору складає 5023.2 гривень.

Пунктами 4.3., 4.4. договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позичальник самостійно нараховує та сплачує кредитодавцю, на його вимогу, пеню у розмірі 1.1% від несвоєчасно сплаченої суми (суми кредиту та процентів) за кожен день прострочення. У разі незгоди кредитодавця із здійсненим позичальником розрахунком пені або не здійсненні позичальником самостійного нарахування пені відповідно до умов даного договору, кредитодавець залишає за собою право самостійно здійснити нарахування пені та вимагати від позичальника її сплати. Нарахування пені здійснюється з урахуванням п. 5 ч. 1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Сторони дійшли згоди згідно ст. 625 Цивільного кодексу України визначити відповідальність позичальника за порушення грошового зобов`язання, а саме: у випадку прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, визначеного у п.п. 1.1.2. п.1.1. даного договору, позичальник на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу (заборгованість) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь нас прострочення, а також 693.5 процентів річних від простроченої суми.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи те, що пунктом 1.1.3. договору була встановлена плата за користування кредитом у вигляді процентів у розмірі 1.4 % в день, а річна відсоткова ставка за кредитом встановлена у розмірі 511%, визначення згідно п. 4.4. договору процентів у розмірі 693.5 процентів річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України суперечить нормам самої статті 625 ЦК України та в силу норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливим, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а тому договір в частині в частині встановлення відповідно до п. 4.4. договору зобов`язання позичальника ( ОСОБА_1 ) сплатити, у випадку прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, 693,5 процентів річних від простроченої суми слід визнати недійсним.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Одночасно позов в частині визнання недійсним п. 4.3. договору задоволенню не підлягає, оскільки доказів того, що зазначений пункт договору містить умови, які є несправедливими, у зв`язку з чим він повинен бути визнаний недійсним, позивачем суду не надано.

Не підлягає задоволенню позов і в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості позивача за договором, оскільки позов в цій частині необґрунтований.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Відповідно до ч. 1 та абз. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ураховуючи те, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу немає.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 625 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, 160, корпус Б, ) про визнання договору частково недійсним, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про надання кредиту № МК-3-0 від 22.10.19, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» і ОСОБА_1 в частині встановлення відповідно до п. 4.4. зазначеного договору зобов`язання позичальника ( ОСОБА_1 ) сплатити, у випадку прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, 693,5 процентів річних від простроченої суми.

У задоволенні решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Центрокредит» на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук