ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1128/18 Номер провадження 22-ц/814/793/22Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з відновленням межі землекористування та стягнення моральної шкоди

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Подільська районна у м. Полтаві рада про усунення перешкод в користуванні приватною земельною ділянкою шляхом встановлення паркану,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з відновленням межі землекористування та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила про те, що їй відповідно до договору купівлі-продажу від 17 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., належить житловий будинок з надвірними побудовами та земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :07:001:0817, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відомості про об`єкт нерухомого майна 11 вересня 2012 року внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Вказувала, що власником суміжного домоволодіння і земельної ділянки, кадастровий номер: :07:001:0512, за адресою: АДРЕСА_2 , є громадянка ОСОБА_2

Особливістю зазначеної суміжної земельної ділянки є те, що розмішений на ній гараж і сарай своїми глухими боковими стінами збудовані безпосередньо на лінії межі цих ділянок від А до Б згідно схематичних планів земельних ділянок, що унеможливлює вільний доступ для обслуговування цих стін. Відстань від кінцевого краю бокової стіни гаража до переднього краю бокової стіни сараю огороджувалася дерев`яним парканом.

Зазначала, що в лютому 2018 року, без будь-якого погодження з нею, ОСОБА_2 демонтувала дерев`яний паркан та отримавши таким чином вільний доступ до належної їй території розпочала влаштування на ній нової огорожі шляхом бетонування опорних металевих кутиків та труб з їх фіксацією поперечною металевою полосою.

Повідомляла, що дії ОСОБА_2 по влаштуванню паркану є незаконними, а її чоловік ОСОБА_3 і син ОСОБА_4 демонтували частину опорних металевих кутиків та труб.

З метою з`ясування порядку землекористування позивачка ОСОБА_1 07 лютого 2018 року замовила кадастрову зйомку межі земельної ділянки АДРЕСА_3 , яку виконав фахівець ОСОБА_5 . Відповідно зазначеного дослідження встановлено, що елементи огорожі, яку мала на меті влаштувати ОСОБА_2 , виходять за межу землекористування по лінії від А до Б на належну їй земельну ділянку у вигляді косинця найбільшою глибиною 0,28 м з кінцевим виходом на позначку 0,00 м.

Повідомляла, що для догляду за будівлями та здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш відступної конструкції стіни слід визначати не менше 1 метра для запобігання стікання атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Існуючи протягом певного часу розташування гаража і сараю в притул до межі її землекористування по лінії від А до Б є порушення її прав землевласника, яке потребує влаштування водостоку зазначених будівель на земельну ділянку АДРЕСА_2 .

Повідомляла, що їй завдана моральна шкода у зв`язки з тим, що 11 лютого 2018 року через порушення межі землекористування відповідачка ОСОБА_2 нанесла їй удар кулаком в обличчя та спричинила легкі тілесні ушкодження. Позивачка звернулася із заявою до відділення № 2 Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області. Її заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань із відкриттям кримінального провадження за № 0000154 з правовою кваліфікацією частина перша статті 125 КК України.

Прохала відновити (встановити) межу землекористування по лінії від А до Б між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 відновити (влаштувати) огорожу земельної ділянки АДРЕСА_2 у відповідності межі по лінії від А до Б; з метою запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель гаража і сараю на територію суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1 зобов`язати ОСОБА_2 влаштувати відповідні водостоки; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 25 000,00 грн за заподіяну моральну шкоду; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі: 2000,00 грн - оплата за кадастрову зйомку, 7500,00 грн - витрати на правничу допомогу, 2467,00 грн - судовий збір, 500,00 грн - оплата за тиражування документів та половину вартості проведеної експертизи по справі.

У червні 2018 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні приватною земельною ділянкою шляхом встановлення паркану.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила про те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Денисенко Л.М., вона являється власником земельної ділянки площею 0,0975 га, кадастровий номер: :07:001:0512, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також вона отримала у власність житловий будинок АДРЕСА_4 .

Вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 викладені в первісному позові не визнає повністю та зазначила, що будь-яких незаконних дій щодо встановлення паркану на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 вона не вчиняла. Заявлені до неї вимоги є незаконними та не підтвердженими достовірними доказами.

Прохала відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з відновленням межі землекористування та стягнення моральної шкоди, та задовольнити її зустрічні позовні вимоги, зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у влаштуванні паркану між земельною ділянкою садиби АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , згідно з межею, відповідність якої підтверджено висновком комплексної судово-технічної, будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №50/51/512, за наступними поворотними точками: 1 (межовий знак №2020.05-001-00046), 12 (межовий знак № НОМЕР_1 ), 11 (межовий знак № НОМЕР_2 ) та промірами згідно технічної документації, підтвердженої висновками тієї ж експертизи (т.1-т.12): 7.30 м, (т.12-т.11): 19.88 м (межові знаки та поворотні точки меж земельної ділянки відображені у Додатку №2 та Додатку №7 до висновку комплексної судово-технічної, будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №50/51/512) та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з відновленням межі землекористування та стягнення моральної шкоди - відмовлено у повному обсязі.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Подільська районна у м. Полтаві рада про усунення перешкод в користуванні приватною земельною ділянкою шляхом встановлення паркану - задоволено повністю.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у влаштуванні паркану між земельною ділянкою садиби АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , згідно з межею, відповідність якої підтверджено висновком комплексної судово-технічної, будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №50/51/512, за наступними поворотними точками: 1 (межовий знак №2020.05-001-00046), 12 (межовий знак № НОМЕР_1 ), 11 (межовий знак № НОМЕР_2 ) та промірами згідно технічної документації, підтвердженої висновками тієї ж експертизи (т.1-т.12): 7.30 м, (т.12-т.11): 19.88 м (межові знаки та поворотні точки меж земельної ділянки відображені у Додатку №2 та Додатку №7 до висновку комплексної судово-технічної, будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №50/51/512).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 704,80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2021 рокуне погодилася позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохає скасувати рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2021 року та прийняти нове рішення, яким вимоги за первісним позовом задовольнити повністю, а саме: відновити (встановити) межі землекористування по лінії від А до Б між суміжними земельними ділянками АДРЕСА_2 належної ОСОБА_2 та АДРЕСА_1 належної ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 відновити (влаштувати) огорожу земельної ділянки АДРЕСА_2 у відповідності межі по лінії від А до Б; з метою запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель гаража і сараю на територію суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 влаштувати відповідні водостоки; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25000,00 грн заподіяної моральної шкоди та 12467,00 грн судових витрат.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що оскаржуване судове рішення є упередженим та суб`єктивним, поєднаним з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що висновки комплексної судової земельно-технічної, будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, виконаної Полтавським відділенням національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. заслуженого професора М.С. Бокаріуса» не констатують наявності встановленої в натурі межі між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 .

Крім того, місцевим судом не було взято до уваги порушення спеціалістом ФОП ОСОБА_7 земельного законодавства при виконанні схеми прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

У суді апеляційної інстанції представник позивача за первинним позовом адвокат Асєєв Є.В. пояснив, що його довіритель обізнаний про час, місце та дату розгляду справи; вимоги апеляційної скарги підтримав та прохав їх задовольнити з підстав, вказаних у ній.

Від представника позивача за зустрічним позовом адвоката Листопад Н.А. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, що пов`язано з її перебуванням у відпустці.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Позиція суду щодо процесуальних питань

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи

Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).

Клопотання представника позивача за зустрічним позовом про відкладення розгляду справи мотивовано тим, що вона на час розгляду справи перебуватиме у відпустці з виїздом за кордон. На підтвердження вищезазначеного, нею додано до даного клопотання довідку Ради адвокатів Полтавської області з зазначенням інформації про перебування адвоката Листопад Н.А. у відпустці з 04 липня 2022 року по 15 липня 2022 року.

Колегія суддів зазначає, що адвокат Листопад Н.А. не вперше звертається до суду з клопотанням про відкладення розгляду даної справи: 13 квітня 2022 року до Полтавського апеляційного суду від неї надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Крім того, у матеріалах справи міститься розписка про отримання адвокатом Листопад Н.А. та Паршиною Р.О. 26 травня 2022 року повісток про судове засідання у даній цивільній справі на 10 год. 40 хв. 07 липня 2022 року. Однак клопотання про відкладення розгляду справи від представника позивача за зустрічним позовом надійшло до суду 30 червня 2022 року.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи, що відповідач за первісним позовом та його представник були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, повторне подання клопотання про відкладення розгляду справи та можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., належить житловий будинок з надвірними побудовами та земельна ділянка площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :07:001:0817, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відомості про об`єкт нерухомого майна 11 вересня 2012 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1, а.с. 14-17).

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Денисенко Л.М., належить житловий будинок з надвірними побудовами та земельна ділянка площею 0,0975 га, кадастровий номер: :07:001:0512, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відомості про об`єкт нерухомого майна 23 вересня 2015 року внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с. 78-81).

Висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №50/51/512 було встановлено, що відповідно до каталогів координат, що містяться у складі копій документацій із землеустрою (на підставі яких видано державні акти на право власності) - порушення (накладання) по спільній межі між суміжними земельними ділянками, які належать ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ) відсутні.

При аналізі зведених у таблиці 4 даних встановлено, що згідно опису межових знаків спільна межа між суміжними земельними ділянками закріплена і проходить по точках:

зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_5 (власник ОСОБА_9 ): по т.1 (кут огорожі); т. 12 (кут огорожі); т.11 (кут огорожі), та між т.11 та т.12 (кут огорожі);

зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1 ): по т.1 (кут дерев`яної огорожі); т.2 (кут дерев`яної огорожі); т.3 (кут дерев`яної огорожі); т.4 (кут сітчастої огорожі).

Тобто, опис межових знаків по спільній межі між суміжними земельними ділянками співпадає.

Отже, станом на дати зазначені в Актах приймання-передачі межових знаків на зберігання (29 вересня 2008 року та 29 червня 2010 року) межі земельних ділянок АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 були встановлені. Лінійні розміри спільної межі між земельними ділянками АДРЕСА_5 і № 7 співпадають.

Також, висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №50/51/512 було встановлено, що згідно геопросторових даних (координат), відображених у результатах робіт, виконаних фахівцями із землеустрою ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 , спільна межа між суміжними земельними ділянками, які належать ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) - співпадає, при цьому порушення (накладання) спільної межі між вказаними ділянками відсутнє (т.2, а.с. 185-207).

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Відповідно до частини першої, другої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з частиною шостою статті 106 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Нормами статей 386, 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 подала до суду кадастрову зйомку, виконану ФОП ОСОБА_5 , межі суміжних земельних ділянок, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

Виконавцем вищевказаних робіт зазначено, що закоординовані стовпи межі суміжних ділянок в натурі т. 106 виявлено відхилення від Державного акту 0,22 м від стіни гаража т.1; т. 111 виявлено відхилення 0,25 м в межах т.2; т. 116 виявлено відхилення 0,09 м в межах т.3; т. 120 не виявлено відхилення 0,00 м в межах т. 4 (т.2, а.с. 53).

Крім того, ОСОБА_2 подала до місцевого суду виконані роботи на її замовлення ФОП ОСОБА_7 з кадастрової зйомки для відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на підставі якої було складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, до якої додано схему прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості (т.2, а.с. 65-82).

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 686/20396/15-ц зауважив, що належними та допустимими доказами на підтвердження обґрунтованості позовних вимог у цьому спорі є висновок експерта, завданням якого є визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

Так, відповідно до висновку експертів №50/51/512 від 10 червня 2021 року було встановлено, що відповідно до каталогів координат, що містяться у складі копій документацій із землеустрою (на підставі яких видано державні акти на право власності) - порушення (накладання) по спільній межі між суміжними земельними ділянками, які належать ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) і ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ) відсутні (по четвертому питанню).

У дослідній частині експертного дослідження по четвертому питанню зазначено, що при аналізі зведених у таблиці 4 даних встановлено, що згідно опису межових знаків спільна межа між суміжними земельними ділянками закріплена і проходить по точках:

зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_5 (власник ОСОБА_9 ): по т.1 (кут огорожі); т. 12 (кут огорожі); т.11 (кут огорожі), та між т.11 та т.12 (кут огорожі);

зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1 ): по т.1 (кут дерев`яної огорожі); т.2 (кут дерев`яної огорожі); т.3 (кут дерев`яної огорожі); т.4 (кут сітчастої огорожі).

Тобто, опис межових знаків по спільній межі між суміжними земельними ділянками співпадає.

Отже, станом на дати зазначені в Актах приймання-передачі межових знаків на зберігання (29 вересня 2008 року та 29 червня 2010 року) межі земельних ділянок АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 були встановлені. Лінійні розміри спільної межі між земельними ділянками АДРЕСА_5 і № 7 співпадають.

Також, висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №50/51/512 було встановлено, що згідно геопросторових даних (координат), відображених у результатах робіт, виконаних фахівцями із землеустрою ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_7 , спільна межа між суміжними земельними ділянками, які належать ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) - співпадає, при цьому порушення (накладання) спільної межі між вказаними ділянками відсутнє (по сьомому питанню) (т.2, а.с. 185-207).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року в справі № 309/828/17 зазначено, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачі перешкоджають встановленню позивачами суміжної огорожі, яку останні мають намір встановити за свої кошти. Земельні ділянки сторін мають чітко визначені межі. Таким чином, відповідачі безпідставно чинять перепони позивачам у реалізації ними права на встановлення огорожі на своїй частині земельної ділянки. Встановивши вказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні позивачами земельною ділянкою, а саме у встановленні огорожі на спільній межі між будинками.

Враховуючи, що висновком експертів №50/51/512 від 10 червня 2021 року встановлено відсутність порушення (накладання) спільної межі між вищевказаними ділянками та беручи до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 безпідставно чинить перешкоди ОСОБА_2 у реалізації нею права на встановлення огорожі на спільній межі між їхніми земельними ділянками.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги в частині відсутності констатації наявності встановленої в натурі межі між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 , то даний довід спростовується матеріалами справи, в яких містяться акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання та графічні матеріали схеми прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості.

Крім того, особою, яка подала апеляційну скаргу чітко не зазначено, у чому саме полягає порушення ФОП ОСОБА_7 земельного законодавства під час виконання ним робіт на замовлення позивача за зустрічним позовом, а містить лише посилання на правові норми.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, підстави виходу за межі доводів апеляційної скарги відсутні, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2021 року без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

О.О. Панченко