Справа № 345/4172/21
Провадження № 22-ц/4808/744/22
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 , головного державного виконавця Калуського ВДВС Івасів Я.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду, постановлену головуючим суддею Онушканичем В.В. 21 вересня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року головний державний виконавець Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Івасів Я.Я. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. Подання мотивовано тим, що на виконанні Калуського відділу ДВС у Калуському районі знаходиться зведене виконавче провадження №63269209 із примусового виконання виконавчого листа №2-719, виданого 04.10.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Київська Русь» 294 032,81 грн боргу та 1820,00 грн судових витрат; виконавчого листа №345/5203/19, виданого 11.02.2020 про стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 202 105,51 грн заборгованості за кредитним договором та 3031,58 грн судових витрат. Зазначила, що боржником рішення суду не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій, спрямованих на їх виконання, не здійснено. На виклики до державного виконавця боржник не з`являється. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації, наданої на запити, майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє. Крім того вказала, що на адресу боржника надсилалися виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду. Боржника ознайомлено із постановами про відкриття виконавчих проваджень, ОСОБА_2 зобов`язався оплати заборгованість, проте рішення не виконує. Державний виконавець також зазначила, що 20.02.2020 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 26.02.2020, 11.03.2021, 10.09.2021 року державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника та надіслано для виконання у банківські установи. Згідно отриманих відповідей відсутні відкриті рахунки та кошти для виконання постанов. Таким чином, державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від виконання рішень суду та на даний момент ним вичерпано всі заходи примусового виконання вищевказаного виконавчого документа. На думку державного виконавця, тимчасове обмеження у праві виїзду божника фізичної особи за межі України є єдиним можливим способом виконання рішення суду, тому просила подання задовольнити.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 21 вересня 2021 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього: виконавчим листом №2-719, виданим Калуським міськрайонним судом 04.10.2011 про стягнення із ОСОБА_2 на користь АБ «Київська Русь» 294 032,81 грн боргу та 1820,00 грн судових витрат; виконавчим листом №345/5203/19, виданим Калуським міськрайонним судом 11.02.2020 про стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 202 105,51 грн заборгованості за кредитним договором та 3031,58 грн судових витрат.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, відділом державної виконавчої служби до матеріалів справи не додано жодних належних доказів того, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями судів. Також вважає, що ДВС не виконала усіх передбачених законом дій щодо примусового виконання рішень судів, які б надавали підстави вважати наявність умисного невиконання чи ухилення від виконання рішення суду. На думку ОСОБА_2 , судом першої інстанції не було всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи, а державна виконавча служба не надала належних та допустимих доказів того, що він свідомими діями, маючи всі реальні можливості, умисно не виконує покладені на нього рішенням суду зобов`язання та не повертає борг. Вказані доводи, вважає апелянт, співпадають з правовою позицією ВСУ, яка наведена в «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013. Крім того, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, на думку апелянта, істотно порушує його конституційні права і свободи.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати, відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 .

Начальник Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що боржник був ознайомлений з постановами про відкриття виконавчих проваджень, однак рішення не виконує. Вважає, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та здійснював заходи, передбачені Законом для повного і своєчасного виконання судового рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає безпідставною, просить в її задоволенні відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Представник не заперечив, що ОСОБА_2 отримав копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Однак, зазначив, що боржник не ухилявся від виконання судових рішень. Вказав, що ОСОБА_2 дійсно не подавав державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника. Однак, вважає, що в цьому є вина державного виконавця, який не надав ОСОБА_2 бланк для заповнення декларації. Крім того, представник заявив апеляційному суду, що ОСОБА_2 належить частка у статутному фонді декількох підприємств. Отже, він міг би хоча б частково погасити заборгованість.

Головний державний виконавець Калуського ВДВС Івасів Я.Я. доводи апеляційної скарги заперечила, оскаржувану ухвалу вважає законною і обґрунтованою, а тому просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, пояснила, що нею було виконано всі необхідні дії для виконання рішень суду. При бажанні ОСОБА_2 міг подати декларацію про доходи та майно боржника, зразок якої є в мережі інтернет. Тоді було б видно чи дійсно він має майно, майнові права, на яке може бути звернуто стягнення. Вважає, що ОСОБА_2 свідомо тривалий час ухиляється від сплати заборгованості, визначеної судовими рішеннями.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам оскаржена ухвала відповідає.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем доведено належними доказами вчинення передбачених законом дій щодо примусового виконання рішення та факт ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що на виконанні Калуського міськрайонного відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження №63269209 із примусового виконання виконавчого листа №2-719, виданого Калуським міськрайонним судом 04.10.2011 про стягнення із ОСОБА_2 на користь АБ «Київська Русь» 294 032,81 грн боргу та 1820,00 грн судових витрат; виконавчого листа №345/5203/19, виданого Калуським міськрайонним судом 11.02.2020 про стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» 202 105,51 грн заборгованості за кредитним договором та 3031,58 грн судових витрат (а.с. 3-11).

Боржника ОСОБА_2 ознайомлено з постановами про відкриття виконавчих проваджень, що підтверджується власноручним підписом боржника на акті державного виконавця від 15.03.2021 та на супровідному листі (а.с. 24, 10).

20.02.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.13).

Крім того, в ході примусового виконання судових рішень було встановлено, що ОСОБА_2 отримує заробітну плату в ТзОВ «Карпат-Буд» (а.с.14).

01.03.2019, 26.02.2020 та 13.10.2020 державним виконавцем було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату божника (а.с. 16, 18, 20).

Разом з тим з клопотання стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що кошти з отримуваних боржником доходів за місцем роботи стягувачу не надходять (а.с. 36).

Постановою державного виконавця від 11.03.2021 та 18.05.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів божника (а.с. 23, 26).

Для встановлення джерел доходів та майна ОСОБА_2 державний виконавець направляв запити в Пенсійний фонд України, Державну фіскальну службу України, згідно отриманої інформації джерел доходів виявлено не було (а.с.40-45).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що відомості про належність ОСОБА_2 на праві власності нерухомого майна відсутні (а.с. 39).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

За приписами частин 1, 2 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що діючим законодавством передбачено можливість обмеження фізичної особи боржника у праві виїзду за межі України за наявності судового рішення про стягнення заборгованості, наявності відкритого виконавчого провадження та ухилення боржника від виконання своїх обов`язків.

Отже, діючим законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити не виконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону.

Зокрема, є обов`язком боржника утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє, спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю зміни відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактом невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв`язку з тим, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за ухилення від їх виконання, суду з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України суду, належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець зазначав, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, зокрема: не виконує вимоги державного виконавця, не реагує на виклики державного виконавця та не надає пояснень з приводу неможливості виконання рішення суду, не вживає заходів щодо виконання рішення суду.

Як встановлено судом, державним виконавцем виносилась постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій було зобов`язано боржника надати до Відділу декларацію про доходи та майно. З вказаною постановою боржника було ознайомлено.

Апеляційна скарга не містить обґрунтувань, щодо належного виконання боржником свого обов`язку, передбаченого ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо подання ним декларації про доходи та майно боржника на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами державного виконавця, що боржником проігноровано вимоги щодо надання декларації про доходи та майно. Об`єктивних причин для цього в боржника не було, а його посилання на те, що бланк декларації не був наданий державним виконавцем, не є підставою для невиконання покладених на нього Законом обов`язків.

Судом також встановлено, що державним виконавцем було направлено запити до відповідних органів з метою з`ясування джерел доходів боржника, наявності у останнього майна, на яке може бути звернено стягнення. Вжитими виконавцем заходами встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно.

Крім того апеляційний суд зауважує, що доказів добровільного виконання рішення суду боржник не надав. Разом з тим, ОСОБА_2 є здоровою та працездатною людиною, проте будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснює. Апелянт не вказав на наявність перешкод для виконання зобов`язання за виконавчим провадженням, жодних доказів чи пояснень у підтвердження цього не надано.

В апеляційній скарзі боржник також не зазначив, яким чином тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України призведе до порушення його прав та не надав доказів необхідності виїзду за кордон.

Не зважаючи на вчинені державним виконавцем дії по здійсненню примусового виконання рішення суду, ОСОБА_2 заборгованість не погасив, не забезпечив виконання законних вимог державного виконавця, своїх обов`язків згідно статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» належним чином не виконав. Крім того, володіючи певними майновими правами, що підтвердив його адвокат в засіданні апеляційного суду, а рахунок яких можуть бути виконані (принаймні частково) його зобов`язання за рішеннями суду, ніяких дій по погашенню такої заборгованості не вчинив.

Таким чином, жодних обставин, які свідчать про добросовісне виконання боржником рішення суду чи намагання його виконати та наявності перешкод для такого виконання, судом не встановлено.

Згідно наданих державним виконавцем суду доказів боржник має паспорт громадянина України для виїзду за межі України та неодноразово перетинав кордон.

З огляду на встановлені судом обставини, що повністю підтверджуються матеріалами справи, та на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що поведінка боржника свідчить про свідоме ухилення від виконання судового рішення. Отже виникли виключні підстави для застосування до нього обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та фактично зводяться до незгоди з діями державного виконавця, направленими на виконання рішення суду.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду від 21 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 05 липня 2022 року.