КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 378/137/22 Головуючий 1 інстанція - Гуртовенко Р.В.
Провадження № 22-ц/824/9921/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Лободи Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 в особі представника - адвоката Зубко Ігоря Миколайовича на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення з будинку без надання іншого житла, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Ставищенської селищної ради, як орган опіки та піклування, про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

До Ставищенського районного суду Київської області з позовом звернувся ОСОБА_1 , просив суд розірвати договір найму житлового приміщення від 17.09.2019 р., укладений між ним та ОСОБА_2 та виселити ОСОБА_2 із житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 01.06.2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального провадження. Вказаною ухвалою залучено до участі в справі орган опіки та піклування Виконавчий комітет Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області.

20.07.2022 року у підготовчому судовому засіданні суд ухвалив прийняти до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Ставищенська селищна рада, як орган опіки та піклування про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності.

Ухвалою Ставищенкського районного суду Київської області від 17.08.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків щодо сплати судового збору протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали, копію якої представник ОСОБА_1 отримав в той же день для передачі позивачу.

У встановлений строк протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху недоліки не усунуто, судовий збір не сплачено.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення з будинку без надання іншого житлазалишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Зубко Ігоря Миколайовича звернувся з апеляційною скаргою. Просить скасувати ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 20.09.2022 року, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції зазначив в ухвалі перекручені та неправдиві дані. ОСОБА_1 не відмовляється сплатити судовий збір з 17.08.2022 року по 20.08.2022 року, як то передбачено ухвалою суду, та просив встановити розумний строк для вчинення процесуальних дій, враховуючи вимоги Закону України «Про судовий збір» та обставини, які склалися при розгляді справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Частиною 3 ст. 175 ЦПК України також передбачено, що позовна заява, поряд з іншим, повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою ( за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Відповідно до ч.5 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 4 статті 177 ЦПК України також передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як визначено частинами 1-3 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити ( доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріали справи свідчать, що підставою для залишення позову без руху було недодержання позивачем вимог, викладених у ст.. 175, 177 ЦПК України, а саме не сплата судового збору в розмірі 1984, 80 грн.

Вказавши на необхідність сплати судового збору, суд одночасно в ухвалі зазначив банківські реквізити.

Зазначені недоліки повинні були усунуті протягом трьох днів з дня вручення цієї ухвали.

Копія ухвали Ставищенського районного суду від 17 серпня 2022 року в день її складання була вручена представнику ОСОБА_1 - адвокату Зубко Ігорю Миколайовичу.

Оскільки зазначені в ухвалі недоліки не були усунуті у встановлений судом строк, ухвалою суду від 20 вересня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

В підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив розстрочити до часу ухвалення кінцевого судового рішення по даній справі сплату судового збору.

Відповідно до частин першої та третьої ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення його сплати є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, враховуючи, що ст.129 Конституції України закріплено один із основоположних принципів правосуддя - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини також указав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі»).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Із матеріалів справи вбачається, що представник позивач - адвокат Зубко Ігор Миколайович, звертаючись із заявою про відстрочення сплати судового збору не надав до суду доказів, що підтверджують фінансовий стан його довірителя.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового, оскільки надані представником позивача Зубко Ігоря Миколайовича відомості не доводять беззаперечно або цілком очевидно факту неможливості сплати ним судового збору у визначеному розмірі, приймаючи до уваги також те, що останній все-таки має джерела для існування та забезпечення своїх потреб.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Зубко Ігоря Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 15 грудня 2022 року.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник