справа № 208/5326/21
№ провадження 2/208/1118/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, Кам`янська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати гараж № НОМЕР_1 площею 22,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 , спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся, ОСОБА_3 на гараж № НОМЕР_1 площею 22.7 кв.м. розташованого по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідусь ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та гаражу розташованому адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є син померлого, та її батько ОСОБА_2 , інших спадкоємців, першої, другої, третьої або четвертої черги за законом не має, також не має спадкоємців за заповітом.

Її батько - ОСОБА_2 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 , оскільки бажав, щоб спадщину прийняла саме вона, як спадкоємець п`ятої черги.

Вона звернулась у встановлений законом строк для подання спадщини до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся.

05 листопада 2020 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 .

Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на гараж, їй державним нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, оскільки відповідно до інформаційної довідки, виданої ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 835 від 02.06.2020 р. право власності на гараж не зареєстровано.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Кам`янська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору представник Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, надала пояснення відповідно до яких відсутні будь-які докази правовстановлюючих документів за дідусем та батьком позивача, що підтверджували права власності на нерухоме майно, а саме на гараж № НОМЕР_1 , просить винести рішення відповідно до чинного законодавства.

04 серпня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

17 вересня 2021 року ухвалою суду витребувані докази по справі копія спадкової справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд дійшов до наступного.

Батьками позивача ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.10).

Згідно свідоцтва про шлюб виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 актовий запис № 334 від 14.09.2019 р. (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 (а.с. 16).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та гаражу розташованому адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є син померлого та її батько ОСОБА_2 , інших спадкоємців, першої, другої, третьої або четвертої черги за законом не має, також не має спадкоємців за заповітом.

Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 .

Позивач звернулась у встановлений законом строк для подання спадщини до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся.

05 листопада 2020 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Златоустовій І.В. було видано свідоцтво про право на прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/5 частину квартири АДРЕСА_3 .

Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на гараж, позивачу державним нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, оскільки відповідно до інформаційної довідки, виданої ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 835 від 02.06.2020 р. право власності на гараж не зареєстровано(а.с.73-74).

Як вбачається з матеріалів справи, спадковий гараж площею 22,7кв.м. був збудований вітчимом ОСОБА_3 ОСОБА_8 , у 1959 році на виділеній йому ділянку на підставі дозволу ЖКО заводу ім. Дзержинського від 26.11.1959 р. № 012з та сплачували внески за землю, на якій знаходиться гараж.

Після смерті ОСОБА_9 право користування гаражем перейшло на дідуся позивачки ОСОБА_10 , що підтверджується довідкою начальника ЖКО заводу ім. Дзержинського. У подальшому гаражу було присвоєно № НОМЕР_1 та Дніпродзержинським комунальним господарством виготовлено оціночний акт та технічний паспорт на гараж (а.с. 163-174).

Згідно інформації Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради від 24.06.2022 р. № зем/110 місце знаходження об`єкта відповідає затвердженій містобудівній документації. Структура адреси гаража не відповідає вимогам до структури адрес для гаражів в містобудівному кадастрів та пропонується до зміни (а.с.153).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1. ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Вирішуючи даний спір слід виходити з наступного.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.

Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При зверненні за видачею свідоцтва про право власності на спадкове майно, відповідно до постанови від про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж, оскільки до спадкової справи не надано документу, що підтверджує право власності померлого на вищевказане майно

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ст.1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до п. 8 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 28.06.1991 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» - у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст.1265 ЦК України визначено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» від 1991 року, який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України від 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту, наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як роз`яснено в пп. «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. № 20(зі змінами), при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності в органах реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно, позбавлена оформити спадщину на нерухоме майно, та вона є єдиною спадкоємицею, суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати за нею право власності на гараж розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у дворі будинку АДРЕСА_1 в судовому порядку, задовольнивши тим самим позовні вимоги у повному обсязі, визнавши право власності в порядку спадкування за законом.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.24 зазначено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи викладене, а також те, що позивач позбавлена можливості прийняти спадщину, оскільки померлий ОСОБА_3 не зареєстрував право власності на гараж розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у дворі будинку АДРЕСА_1 у відповідних органах, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 384, 1216, 1265, 1268, 1297 ЦК України, ст. ст. 7, 19, 175, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Кам`янська державна нотаріальна контора, Кам`янська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовільнити.

Визнати гараж № НОМЕР_1 площею 22,7 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 , спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся, ОСОБА_3 на гараж № НОМЕР_1 площею 22.7 кв.м. розташованого по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С.М.