Провадження 2/712/798/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Ліпатовій Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Березенко Євген Анатолійович до Держави Україна через орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів Державної Казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Черкаської області, Головне Управління Національної поліції у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Березенко Є.А. звернувся з позовом до Держави Україна через орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів Державної Казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Черкаської області, Головне Управління Національної поліції у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В обгрунтування позову вказує, що 21.08.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України, ч.5 ст.27 ч.1 с.190 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

26.08.2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000220 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було затверджено прокурором та направлено до Соснівського районного суду м.Черкаси.

24.12.2015 року, вироком Соснівського районного суду м.Черкаси у справі №712/10080/15-к визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27- ч.1 ст.364 КК України, ч.5 ст.27 ч.1 с.190 КК України та призначено покарання.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.02.2016 року, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24.12.2015 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком від 16.10.2019 року у справі №712/10080/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27- ч.1 ст.364 КК України, ч.5 ст.27 ч.1 с.190 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2020 року, вищевказаний вирок Соснівського районного суду м.Черкаси залишено бе змін.

Постановою Верховного Суду від 04.08.2021 року, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.10.2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Кропивнницького апеляційного суду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.08.2021 року, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.09.2019 року в частині визнання невинуватим ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України та ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.190 КК України скасовано, призначивши новий розгляд матеріалів кримінального провадження в Соснівському районному суді м.Черкаси у іншому складі суду. В частині визнання невинуватим ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України та ОСОБА_1 ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України залишено без змін.

Ухвала в частині призначення нового розгляду, набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Зазначена ухвала Кропивницького апеляційного суду від 26.08.2021 року стороною обвинувачення оскаржена не була.

Зважаючи на вказане, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси в частині виправдання ОСОБА_1 за ч.5 ст.27 - ч.1 ст.364 КК України, набрав законної сили.

На даний час кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 та ч.5 ст.27 ч.1 ст.190 КК України розглядається Соснівським районним судом м.Черкаси.

Від часу повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України (21 серпня 2015 року) і до моменту остаточного виправдання (26 серпня 2021 року) минуло 72 місяці.

Таким чином, в результаті незаконного порушення кримінального провадження проти позивача за ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України, були суттєво обмежені його права, порушені стосунки з оточуючими людьми, це очорнило та принизило його нормальні стосунки з близькими. Крім того, позивач був звільнений з роботи ОВС з посади слідчого СВ Соснівського РВ УМВС України у Черкаській області та завдано моральної шкоди. Позивач змушений й досі докладати значних зусиль для поновлення своїх порушених прав.

В обґрунтуванні зазначає, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засуджені незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосувань запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративно; стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до положень статті 13 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, вказаним Законом передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органи (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Тому, з огляду на викладене вище, причинно-наслідковий зв`язок між незаконними діями органів досудового слідства та наслідками, про які зазначено вище, тобто моральними стражданнями, є очевидним, а відтак, він просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом, списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

13.12.2021 року ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є. відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження, сторонам надано час для подачі заяв по суті спору.

25.01.2022 року представник відповідача Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області за довіреністю Ярош С.В. подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому заперечує проти задоволення позовної заяви з наступних підстав.

Пунктом 3 ч. 2. ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 2 статті 1167 ЦКУ визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у випадках: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦКУ шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦКУ).

Відповідно до положень Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України № 266/94-ВР).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди виникає у разі постановления виправдувального вироку суду.

Як вбачається з матеріалів справи 21.08.2015 року позивачу повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000220, яке станом на 24.01.2022 року розглядається Соснівським районним судом м. Черкаси у справі №712/10080/15 (головуючий суддя Рябуха Ю.В.).

З огляду на вищенаведене, право позивача на відшкодування шкоди згідно положеня ч.1 ст.2 Закону України №266/94-ВР відсутнє, оскільки кримінальне провадження №0000220 перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

Також вказував на те, що згідно до ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у даній категорії справ є держава як учасник цивільних відносин. При цьому, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, як правило, якими заподіяно шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на привильність визначення належного відповідача в справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.02.2022 року представником третьої особи - Черкаської обласної прокуратури, за довіреністю Кожушко І.О., подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначено, що даний позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено, що відносно нього з боку слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні вчинені протиправні дії чи допущена протиправна бездіяльність та у порушені яких саме норм права вона виразилась, також не надано належних доказів спричинення йому моральної та майнової шкоди, отже не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності чинному законодавству. Також, в наданому відзиві на позов, представник відповідача вказує, що у даній справі позивач не надав суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для відновлення відносин з оточуючими людьми, докладених значних зусиль для поновлення своїх порушених прав, обмежившись наведенням загальних фраз із законодавчих актів.

Разом з тим, зазначив, що право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

Також, слід враховувати п. 9 постанови Пленуму № 4, відповідно до якого, крім урахування характеру та обсягу страждань і немайнових витрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

За нормами ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 6500 грн. Отже, враховуючи наведене, мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 469 080 грн. (6000 грн. х 72 місяців 05 днів), що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також вказували, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди виникає у разі постановления виправдувального вироку суду.

Як вбачається з матеріалів справи 21.08.2015 року позивачу повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000220, яке станом на 24.01.2022 року розглядається Соснівським районним судом м. Черкаси у справі №712/10080/15 (головуючий суддя Рябуха Ю.В.).

Оскільки кримінальне провадження №0000220 перебуває на розгляді в суді першої інстанції, право позивача на відшкодування шкоди згідно положення ч.1 ст.2 Закону України №266/94-ВР відсутнє.

Представник позивача скерував відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги з наведених у позові підстав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Березенко Є.А. підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, до початку судових дебатів заявив про намір подати заяву в порядку ст.270 ЦПК України про винесення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представник відповідача Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області Ярош С.В. заперечував проти позову, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні прокурор Черкаської обласної прокуратури Дячкова Л.В. просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи ГУ Національної поліції в Черкаськох області в судове засідання не з`явився, були повідомлені належним чином про дату та місце судового розгляду, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача - ДКСУ, пояснення представника Черкаської обласної прокуратури, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України).

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону.

У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода (стаття 3 Закону).

Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вказаного вище Закону.

Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 4 Закону).

Згідно зі статтею 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на одноразове відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.08.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України, ч.5 ст.27 ч.1 с.190 КК України.

Запобіжний захід не обирався.

26.08.2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000220 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було затверджено прокурором та направлено до Соснівського районного суду м.Черкаси.

24.12.2015 року, вироком Соснівського районного суду м.Черкаси у справі №712/10080/15-к визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27- ч.1 ст.364 КК України, ч.5 ст.27 ч.1 с.190 КК України та призначено покарання.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.02.2016 року, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24.12.2015 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком від 16.10.2019 року у справі №712/10080/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27- ч.1 ст.364 КК України, ч.5 ст.27 ч.1 с.190 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2020 року, вищевказаний вирок Соснівського районного суду м.Черкаси залишено бе змін.

Постановою Верховного Суду від 04.08.2021 року, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.10.2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 18.11.2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Кропивнницького апеляційного суду.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.08.2021 року, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.09.2019 року в частині визнання невинуватим ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.190 КК України та ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.190 КК України скасовано, призначивши новий розгляд матеріалів кримінального провадження в Соснівському районному суді м.Черкаси у іншому складі суду. В частині визнання невинуватим ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України та ОСОБА_1 ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України залишено без змін.

Ухвала в частині призначення нового розгляду, набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Зазначена ухвала Кропивницького апеляційного суду від 26.08.2021 року стороною обвинувачення оскаржена не була.

Зважаючи на вказане, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси в частині виправдання ОСОБА_1 за ч.5 ст.27 - ч.1 ст.364 КК України набрав законної сили.

На даний час кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 та ч.5 ст.27 ч.1 ст.190 КК України розглядається Соснівським районним судом м.Черкаси.

Отже, позивач скористався своим правом на подачу позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки був виправданий ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України, що не заборонено Законом.

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі № 1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність н6астає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі №607/10144/18.

Враховуючи зазначене, період під слідством та судом ОСОБА_1 має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 21.08.2015 року до 26.08.2021 року до дати винесення ухвали Кропівницького апеляційного суду, яким в частині визнання невинуватим ОСОБА_1 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України залишено без змін.

Від часу повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України (21 серпня 2015 року) і до моменту остаточного виправдання (26 серпня 2021 року) минуло 72 місяців 5 днів.

Відтак, підстави визначені законом для відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_1 наступили.

Протягом вказаного періоду позивач був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя. Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, а відтак, відхиляє доводи представника відповідача ДКСУ та представнка Черкаської обласної прокуратури щодо недоведеності факту завдання позивачу такої шкоди.

Крім того, твердження представників відповідача та третьої особи про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки кримінальне провадження №0000220 перебуває на розгляді в суді першої інстанції, суд оцінює критично, так як ухвала Кропівницького апеляційного суду від 26.08.2021 року, яким в частині визнання невинуватим ОСОБА_1 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16.09.2019 року залишено без змін, набрала чинності.

Зазначена ухвала Кропивницького апеляційного суду від 26.08.2021 року стороною обвинувачення оскаржена не була.

Отже, позивач скористався своим правом на подачу позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки був виправданий за ч.5 ст.27 ч.1 ст.364 КК України, при цьому за своєю суттю таке право на відшкодування моральної шкоди в рамках кримінального провадження №0000220 є одноразовим.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить із наступного.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вказаної вище норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

В Законі України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який із 01 січня 2021 року становить 6 500 гривень.

Відповідно мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 6 500 грн., тому сума, яка підлягає до стягнення на користь позивача ОСОБА_1 складає 469 080 грн., виходячи із наступного розрахунку: 72 місяці 05 днів х 6 500 грн. = 469 080 грн.

Європейський суд з прав людини у справі «THOMA v. LUXEMBOURG», № 38432/97 від 29 березня 2001 року, використав принцип за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Встановивши, що у період незаконного та безпідставного перебування під слідством та судом факт завдання позивачу моральної шкоди презюмується, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в сумі 469 080 грн.

Таким чином, до стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивач ОСОБА_1 підлягає моральна шкода в загальному розмірі 469 080 грн. Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна через орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів Державної Казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Черкаської області, Головне Управління Національної поліції у Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягають до часткового задволення на суму 469 080 грн.

Керуючись ст. ст.12, 13, 82, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Березенко Євген Анатолійович, до Держави Україна через орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів Державної Казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Черкаської області, Головне Управління Національної поліції у Черкаській області, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,) в рахунок відшкодування моральної шкоди 469 080 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.06.2022 р.

Головуючий: Т.Є. Троян