Номер провадження: 22-ц/813/8389/22
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Пінькової К.Ю.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року, ухваленого Малиновським районним судом у складі: судді Мирончук Н.В. в приміщенні того ж суду,

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, який мотивувало тим, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 15.01.2014 підписав Заяву № б/н. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_2 отримав кредитну картку, кредитний ліміт якої в подальшому збільшився до 5000 грн.

Позичальник з метою отримання банківських послуг підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, та складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а Позичальник в порушення умов кредитного договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник, ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, від 01.04.2020.

Спадкоємцем померлого є ОСОБА_1 , оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачки, згідно яких адресою реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 , та у передбачений законом строк не відмовилася від прийняття псдащини.

28.06.2020 позивачем направлена претензія кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори, у відповідь на яку 08.09.2020 зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк».

09.04.2021 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 15.01.2014 становить 6879,20 грн, яка складається з наступного: 6879,20 грн заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 заборгованість за поточним тілом кредита; 6879,20 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 4992,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позову, з огляду на те, що її син ОСОБА_2 не мав ніякого майна, яке могло бути одержано у якості спадщини, і відповідно, нею було прийнято спадщину у розмірі 0 (нуль) грн, у зв`язку з чим вимоги кредиторів можуть бути задоволені в межах цієї суми.

Крім того, 30 серпня 2022 року відповідачка ОСОБА_1 надала до суду заяву, до якої долучила Довідку державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), від 18 травня 2022 року № 1480/02-14, згідно якої, 01 вересня 2020 року Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса була заведена спадкова справа № 699/2020 до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріальної контори не зверталась.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідачка як спадкоємець першої черги, що постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем, фактично прийняла спадщину, до якої входять і кредитні зобов`язання померлого, оскільки від спадщини у передбачений законом 6-месіячний строк не відмовилася; згідно усталеної практики Верховного Суду в порушення свого обов`язку відповідачка не надала суду доказів того, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, а також не надала доказів, що квартира, в якій мешкав спадкодавець, йому не належить. Зазначене свідчить про обов`язок відповідачки відшкодувати борг спадкодавця перед Банком в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність та відомості щодо належності квартири, в якій вона та її син ОСОБА_2 були зареєстровані станом на час смерті останнього, іншій особі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 15.01.2014 підписав Заяву № б/н (а. с. 32).

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_2 отримав кредитну картку, кредитний ліміт якої, в подальшому збільшився до 5000 грн. (а. с. 31)

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, актовий запис № 3442, від 01 квітня 2020 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 69).

28.06.2020 позивачем направлена претензія кредитора до Малиновської державної нотаріальної контори, що підтверджується копією претензії кредитора (а. с. 71).

У відповідь на вказану претензію, 08.09.2020 року було повідомлено, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією відповіді № 3690/02-14, від 01.09.2020 (а. с. 72).

26.03.2021 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, що підтверджується копією листа-претензії (а. с. 73).

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н, від 15.01.2014, становить 6879,20 грн, яка складається з наступного: 6879,20 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 6879,20 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4992,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Як вбачається із довідки № 1480/02-14, від 18.05.2022 року, виданої державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Михальовою Л.І., 01.09.2020 року Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» була заведена спадкова справа № 699/2020 до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 116).

Державним нотаріусом повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з заявою про прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до нотаріальної контори не зверталась.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів того, що після смерті ОСОБА_2 залишилося будь-яке майно і що відповідачка прийняла його у спадщину; позивачем не доведено факту наявності та об`єкту спадкового майна, у межах вартості якого спадкоємці несуть відповідальність; з наданих доказів вбачається, що відповідачка не набула статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Установлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , і у передбачений статтею 1268 ЦК України строк не відмовилася від прийняття спадщини.

Отже, доводи апеляційної скарги банку про те, що встановивши, таким чином, відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної заборгованості) та факт прийняття спадщини після смерті позичальника ОСОБА_2 його матір`ю ОСОБА_1 , суд мав виконати свій обов`язок та перевірити за клопотанням позивача наявність або відсутність у померлого майна, в межах вартості якого кредитор має задовольнити свої вимоги.

Натомість висновки суду як про підставу для відмови у задоволенні позову про те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач фактично прийняла спадщину на належне померлому майно та вартості цього майна, є помилковими, оскільки обов`язок доводити відсутність майна лежить саме на спадкоємці (Постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №607/98/17).

У той же час, суд не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статях 12, 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Тому висновки суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не зазначено перелік спадкового майна, не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд встановити, яке саме майно успадковане відповідачем та встановити його вартість в клопотанні про витребування відповідних відомостей з Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які Банк позбавлений отримати самотужки, однак суд не сприяв позивачу у реалізації його прав як кредитора спадкодавця, не витребував відповідні докази щодо наявності спадкової маси та її вартості, чим самоусунувся від покладених на нього обов`язків.

Помилковими є посилання суду на те, що відповідач не є спадкоємцем після смерті свого сина, з яким була зареєстрована станом на час смерті першого за однією адресою та не відмовилася від прийняття спадщини, оскільки суд не врахував висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відповідно до якого відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Суд вищенаведене не взяв до уваги, не перевірив наявності або відсутності у спадкодавця майна та розглянув справу, вказуючи на відсутність успадкованого відповідачем майна після смерті боржника, чим позбавив кредитора права на задоволення своїх вимог щодо стягнення заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору.

Ураховуючи наведене, колегія суддів, діючи в межах доводів апеляційної скарги та перевіряючи фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, перевіряючи обставини справи їх встановленням, витребувала Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (та без номеру РНОКПП), згідно з якими відомості відсутні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказане не є новим доказом, а є лише обов`язком суду перевірити, чи є у боржника майно, на встановлення обставин справи.

Крім того, відповідачка ОСОБА_1 надала суду апеляційної інстанції докази належності квартири АДРЕСА_2 іншій особі - ОСОБА_3 з 17 жовтня 2007 року.

Оскільки наслідком такого встановлення обставин справи є відомості про відсутність у померлого ОСОБА_2 як спадкодавця майна, то саме наведене свідчить про необгрунтованість позовних вимог.

Отже, судом хоча і ухвалене правильне по суті рішення, проте суд припустився помилки під час таких висновків.

Згідно пп 1, 4 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини та (або) резолютивної частини.

Наведене неправильне застосування норм матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не дослідження наявності обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміні рішення шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Вказана зміна судового рішення не є підставою для перерозподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки оскаржуваним судовим рішенням позивачу відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 22 листопада 2022 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький