Справа № 199/6439/16-ц
(2/199/31/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

28.06.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Маляренко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гугель Світлана Юріївна, про визнання правочинів недійсними, витребування майна та вчинення інших дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гугель Світлана Юріївна, про визнання правочинів недійсними, витребування майна та вчинення інших дій.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.09.2006 року по теперішній час проживають у цивільному шлюбі, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рахунок спільних коштів позивачі набули у власність рухоме і нерухоме майно.

Так, 18.07.2014 року за спільні кошти позивачі придбали однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій провели ремонт. Право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім`я позивачки ОСОБА_1 ..

У вересні 2015 року щодо позивача ОСОБА_2 та членів його сім`ї організованою групою було вчинено насильницькі дії, направленні на умисне заволодіння майном потерпілих. За вказаним фактом ГУНП у Дніпропетровській області відкрито та розслідується кримінальне провадження №0000664, за ознаками ч.2 ст.189 КК України.

Фізично утримуючи ОСОБА_2 проти його волі, вчиняючи проти нього психологічний тиск і фізичне насилля, позивачку ОСОБА_1 03.09.2015 року вимусили підписати довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_3 , із правом відчуження квартири.

08.09.2015 року ОСОБА_3 , діючи на підставі вказаної вище довіреності від імені ОСОБА_1 , продала спірну квартиру ОСОБА_4 .. При цьому, ОСОБА_1 не була раніше знайома ні з ОСОБА_3 , ані з ОСОБА_7 ..

Із договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Гугель С.Ю., продаж було здійснено за 129 841 грн., проте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при їх допиті як свідків повідомили, що продаж було вчинено за 13 000 доларів США. При цьому ОСОБА_1 , як продавець, за договором не отримала коштів за продану квартиру від будь-кого.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.04.2018 року визнано недійсним та скасовано звіт про експертну оцінку квартири, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ КАПІТАЛ» та оцінювачем ОСОБА_8 ..

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2018 визнано неправомірними дії обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №174 «Спорт»» щодо видачі та оформлення довідки №428 від 07.09.2015 р. про місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , виданої головою обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 174 «Спорт»» ОСОБА_9 , та скасовано довідку №428 від 07.09.2015 р..

Враховуючи те, що довіреність була видана ОСОБА_1 без її волі, через тиск на цивільного чоловіка ОСОБА_2 , та вона не мала наміру на продаж квартири, що свідчить про недійсність правочину, з урахуванням уточнення позовних вимог (т.4, а.с. 80-85), позивачі просили суд:

-визнати недійсною довіреність, видану від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчену 03.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю.;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , укладений 08.09.2015 р. між ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю.;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

-витребувати у ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання при розгляді справи по суті позовних вимог представник позивачів ОСОБА_11 не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що по даній справі за договором між ним та позивачами закінчився термін його повноважень, у зв`язку з чим надав відомі йому контакти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Представник ОСОБА_12 - адвокат Кашигін М.С. подав до суду заперечення на позовну заяву, де зазначив, що довіреність була видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 відповідно до норм діючого законодавства. Відкликана довіреність була майже через рік після її видачі, що свідчить про дійсність намірів на її видачу та продаж квартири. Підстави недійсності правочину, на які посилаються позивачі, не підлягають застосуванню, оскільки правочин містить усі необхідні умови.

Також представник відповідача зазначив, що позивачами невірно обраний спосіб захисту щодо витребування квартири, оскільки договір купівлі-продажу укладено з ОСОБА_12 , нею квартира не відчужувалась, третім особам не передавалась та перебуває у її власності та користуванні. Таким чином, навіть в разі визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, належним способом захисту є не віндикація, а реституція, тобто повернення сторін у первинний стан. Посилаючись на вказані обставини, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

До суду надав заяву, де просив розглянути справу у його відсутності.

У порядку окремого доручення Личаківським районним судом м.Львова 01.06.2021 року був допитаний як свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що він мав фінансові відносини із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , позичав їм гроші. 01.09.2015 року ОСОБА_13 запросив його бути на нараді, куди він і прибув, та з цього часу його почали утримувати насильницьким шляхом, погрожувати позбавленням життя. Також вказані особи вимагали від ОСОБА_1 , яка була його цивільною дружиною, аби вона надала довіреність на відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира набута за їх спільні кошти. Будь-яких грошей від продажу цієї квартири від ОСОБА_3 чи ОСОБА_10 , ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 не отримували. Згодом вони були змушені виїхати з м.Дніпра до м.Львова, оскільки боялися за свої життя.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання 28.06.2022 року не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися в установленому законом порядку. Справа слухалася тривалий час, сторонами надані усі докази по справі, в матеріалах справи наявний протокол судового засідання Личаківського районного суду м.Львова від 01.06.2021 року, де позивач ОСОБА_2 надав пояснення. Крім цього, в матеріалах справи є заяви позивачів від 02.06.2022 року, де вони повідомляють, що проживають в Республіці Кіпр, тому просили відкласти розгляд справи до кінця воєнного стану в Україні, або провести судове засідання 02.06.2022 року в режимі відеоконференції, однак судом у задоволенні клопотання було відмовлено у зв`язку з відсутністю технічної можливості. У судове засідання 28.06.2022 року позивачі викликалися в установленому законом порядку, однак будь-яких заяв від них не надходило.

Інші учасники процесу в судові засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку.

Представник адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровськохї міської ради, як органу опіки та піклування, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Також до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю..

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що справа слухалася тривалий час, позовні вимоги неодноразово уточнювалися, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 18.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №1255, ОСОБА_2 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_15 , продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 12).

У п.7 вказаного договору зазначено: продавцю за довіреністю (тобто позивачу ОСОБА_2 ) нотаріусом доведено до відома зміст заяви покупця про те, що вона (позивач ОСОБА_1 ) в шлюбі та у фактичних сімейних відносинах не перебуває, та квартира, що є предметом цього договору, набувається нею в особисту приватну власність і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на квартиру, відсутні.

03.09.2015 року ОСОБА_1 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1404, якою вона уповноважувала ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду) належною їй квартирою АДРЕСА_2 (т.5, а.с. 9). Зміст статей 203, 213, 214, 244, 247, 248, 249, 1000 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, довірителю нотаріусом роз`яснені. Довіреність видана з правом передоручення наданих повноважень третім особам. Видана строком на один рік та дійсна до 03.09.2016 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1428, ОСОБА_3 , яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_1 , а ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 13; т.5, а.с.13).

ОСОБА_10 19.01.2019 року уклала шлю та змінила прізвище на ОСОБА_16 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом РАЦС Головного ТУЮ в Дніпропетровській області, актовий запис №28 (т.5, а.с.70).

Відповідно до частини першої статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Станом на день укладання та нотаріального посвідчення договору довіреність не була скасована (відкликана). Будь-яких доказів щодо недійсності чи скасування довіреності позивачами не надано.

Лише 10.08.2016 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. заяву про скасування довіреності від 03.09.2015 року, видану нею на ім`я ОСОБА_3 , та просила внести відомості про припинення дії цієї довіреності до Єдиного реєстру довіреностей (т.4, а.с.96).

Згідно з витягом із кримінального провадження №0000664, до ЄРДР 23.08.2016 року внесено відомості за ознаками ч.2 ст.189 КК України, заявники ОСОБА_2 , 1985 р.н., ОСОБА_1 , 1976 р.н., ОСОБА_17 , 1994 р.н., ОСОБА_11 , 1082 р.н., до ГУНП України в Дніпропетровській області надійшла заява про те, що починаючи з вересня 2015 року невідомі особи, погрожуючи фізичною розправою, вимагали у них гроші (т.1, а.с.37).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Відповідно до положень статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 231 ЦК України визначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 231 ЦК України позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі (пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачами.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків. На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли із обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Відповідно до ст.ст. 80, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів та судом не було встановлено застосування до ОСОБА_1 психологічного чи фізичного тиску з метою укладення довіреності на ім`я ОСОБА_3 , або доказів примушення проти її волі до укладення такої довіреності чи укладення самого договору купівлі-продажу. Безпосередньо після видачі такої довіреності на ім`я ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_1 до правоохоронних органів не зверталася, довіреність не скасовувала. Тільки 23.08.2016 року до ЄРДР внесено відомості за ознаками ч.2 ст.189 КК України, де заявником були в тому числі ОСОБА_2 , 1985 р.н., та ОСОБА_1 , 1976 р.н., що починаючи з вересня 2015 року невідомі особи, погрожуючи фізичною розправою, вимагали у них гроші.

Щодо тверджень, що психологічний тиск застосовувався до цивільного чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 була вимушена видати довіреність, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, будь-які обставини, які встановлені досудовим розслідуванням не є доказами до моменту їх аналізу судом та відображенні у процесуальному документі у формі вироку чи ухвали, та обов`язково які набрали законної сили. У зв`язку з цим суд вважає зазначити, що надані представником ОСОБА_11 до матеріалів справи ксерокопії матеріалів кримінального провадження (т.1, а.с. 94-190), є неналежними та недопустимими доказами.

Слід також зазначити, що наявність кримінального провадження за ч.2 ст.189 КК України, без ухвалення відповідного судового рішення, саме по собі не може бути доказом у підтвердження психологічного чи фізичного тиску на ОСОБА_2 , в силу ст.ст. 76-80 ЦПК України, як того вимагає норма 231 ЦК України.

Для визнання правочинів недійсними відповідно до вимог частини першої статті 231 ЦК України, позивач має довести саме факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи.

Як зазначалося вище, згідно з договором купівлі-продажу від 08.09.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., зареєстровано в реєстрі за №1428, ОСОБА_3 , яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_1 , а ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 13; т.5, а.с.13).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Укладення договору купівлі-продажу в ситуації, коли від імені продавця діє представник, саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника із іншою стороною - покупцем.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц (провадження № 61-30808св18).

Крім цього, матеріали справи міститься копію розписки, наданої ОСОБА_1 , про отримання від ОСОБА_3 коштів у сумі 13 000 доларів США за продаж спірної квартири (а.с.т.2 а.с.72). належних та допустимих доказів на спростування написання нею особисто вказаної розписки та отримання вказаних коштів, суду не надано.

До матеріалів справи представником позивачів додана копія заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпроптеровська від 05.07.2018 року (т.4, а.с. 97-100) по справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №174 «Спорт» про визнання дій незаконними, згідно з яким визнано неправомірними дії Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №174 «Спорт» щодо видачі та оформлення довідки №428 від 07.09.2015 року про місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виданої головою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №174 «Спорт» В.Ф.Савченко; скасовано довідку №428 від 07.09.2015 року про місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виданої головою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №174 «Спорт» В.Ф. Савченко.

Також додано копію рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10.04.2018 року (т.4, а.с. 86-89) по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Есперт Капітал», ОСОБА_8 про визнання правочинів недійсними, згідно з яким визнано недійсним та скасовано звіт про експертну оцінку майна однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ СХІД-П, яке змінило назву на ТОВ «Есперт Капітал», та оцінювачем ОСОБА_8 .

Надаючи оцінку зазначеним доказам та встановленим обставинам, суд вважає зазначити, що наявність невідповідності ринкової вартості квартири та визначеної висновком експерта, який було скасовано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова 10.04.2018 року, саме по собі не може свідчити про недійсність оспорюваного правочину та бути достатнім для визнання договору недійсним, виходячи зі змісту ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Що стосується скасування рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.07.2018 року довідки №428 від 07.09.2015 року про місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виданої головою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №174 «Спорт» В.Ф. Савченко, то суд також зазначає, що сам факт реєстрації власника квартири (продавця) за іншою адресою не може бути підставою для скасування договору купівлі-продажу.

Відповідно до вимог ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б слугувати беззаперечними підставами для визнання недійсною довіреності, виданої від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідченої 03.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю., а також визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , укладений 08.09.2015 р. між ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гугель С.Ю.. Таким чином, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити через недоведеність.

На думку суду, обґрунтування позовних вимог зводяться, в основному, до емоційних тверджень та пояснень без достатньої доказової бази. Так, у позовних заявах, які неодноразово уточнювалися, містять суперечливі неоднозначні посилання на перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в цивільному шлюбі, придбання спільного майна, у тому числі і квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вже зазначалося, згідно з договором купівлі-продажу від 18.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за №1255, ОСОБА_2 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_15 , продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 12).

У п.7 вказаного договору зазначено: продавцю за довіреністю (тобто позивачу ОСОБА_2 ) нотаріусом доведено до відома зміст заяви покупця про те, що вона (позивач ОСОБА_1 ) в шлюбі та у фактичних сімейних відносинах не перебуває, та квартира, що є предметом цього договору, набувається нею в особисту приватну власність і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на квартиру, відсутні.

У даному випадку незрозумілими, необґрунтованим та безпідставними є вимоги позивача ОСОБА_2 за даним позовом, оскільки він виступав при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири представником за довіреністю продавця ОСОБА_15 , а тому не міг укладати договір купівлі-продажу на свою користь як покупця, хоча раніше зазначав, що квартира є спільною власністю та куплена за спільні кошти. У той же час, ОСОБА_1 вказує про те, що вона ані в шлюбі, ані в фактичних шлюбних стосунках на час придбання квартири не перебувала.

Тому, з урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 , як позивача по даній справі, задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та витребування у ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , то суд вважає зазначені вимоги неправильним способом захисту, оскільки у разі задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним, застосовується двостороння реституція та сторони приходять у первинний стан, а тому вказані вимоги є недоцільними.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені в ході розгляду справи в суді першої інстанції, покладаються на позивачів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 217, 230, 231, 1000, 1008 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гугель Світлана Юріївна, про визнання правочинів недійсними, витребування майна та вчинення інших дій, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя