Справа № 675/1827/22
Провадження № 2-з/675/12/2022
У Х В А Л А

23 грудня 2022 року м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого

судді Демчука П.В.,

з участю секретаря судового засідання Григор`євої О.С.,

розглянувши заяву представника по довіреності ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про порушення прав споживача та відшкодування збитків,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про порушення прав споживача та відшкодування збитків.

Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22.12.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання.

Разом з тим, 22.12.2022 року на адресу суду надійшла заява представника по довіреності ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить інтернет-магазину фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що невжиття заходів може ускладнити виконання рішення суду.

Як вважає заявник з метою забезпечення у даній справі об`єктивної можливості виконання судового рішення, у разі задоволення позову, є необхідність його забезпечити шляхом накладення арешту на майно, на яке в подальшому може бути звернено стягнення.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, врахувавши наступні обставини.

Згідно змісту статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд констатує, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом на прохання учасників справи передбачених законом заходів, спрямованих на реальне виконання майбутнього судового рішення. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, до яких, зокрема, належить і накладення арешту на майно.

При цьому відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, у даному випадку заявника, від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач, а в даному конкретному випадку його представник, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

На думку суду, розглядаючи заяву представника по довіреності ОСОБА_1 про забезпечення позову належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 реально існує спір, предметом якого являється відшкодування збитків. Разом з цим, необхідно зазначити, що заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований ним спосіб впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про стягнення коштів з відповідача.

Не наведено у заяві і фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача.

Самі лише твердження заявника про потенційну можливість ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки заявника а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від невжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Однак, представником позивача не обґрунтовано у своїй заяві співмірності заходів забезпечення позову, які він просить застосувати, із заявленими позовними вимогами.

Відсутність зазначених відомостей при вирішенні питання про забезпечення позову, на переконання суду, може призвести до невиправданого обмеження особистих майнових прав відповідача.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні заяви про забезпечення позову судом береться до уваги і та обставина, що у будь-якому випадку необхідно зберігати баланс прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

З огляду на викладене, оцінивши потенційну співмірність заявлених позовних вимог із наслідкам від невжиття заходів до забезпечення позову та відсутність доказів, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 247 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника по довіреності ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №675/1827/22 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про порушення прав споживача та відшкодування збитків - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя П.В.Демчук