Провадження 2/337/1140/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.07.2022 року Хортицкий районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.
за участю секретаря Нікуліна О.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (що зареєстрований: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (що зареєстрована: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення порядку користування квартирою,
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , в якому просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділити ОСОБА_1 , у користування кімнату №4 площею 13,7 кв.м.; ОСОБА_4 , ОСОБА_3 кімнату № 2 площею 17,4 кв.м. з балконом площею 0.84 кв.м; у загальному користуванні залишити кухню № 3 площею 5,4кв.м., ванну кімната №6 площею 1,9 кв.м., туалет № 3 площею 1,1 кв.м., коридор №1 площею 9,9 кв.м, кладову №5 площею 0,6 кв.м.
Ухвалою суду від 28.02.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою суду від 26.05.2022 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні.
У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, позивач звернувся до суду з заявою щодо розгляду справи у його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Оскільки позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.
Судом встановлено, що квартира 25 в будинку АДРЕСА_3 належала на праві спільної часткової власності - ОСОБА_1 Ѕ частка, ОСОБА_2 - 1/6 частка, та ОСОБА_3 - 1/3 частка.
Квартира є двокімнатною загальною площею 45,34 кв.м, житловою 31,1 кв.м., кімната № 2 площею 17,4 кв.м, кімната № 4 - 13,7 кв. м.
З урахуванням часток співвласників, на частку позивача ОСОБА_1 припадає 15.55 кв.м. жилої площі квартири.
Дійти згоди щодо порядку користування квартирою та сплачувати відповідні нарахування сторони не можуть.
Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно до п.14 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Позивач користується ізольованою кімнатою АДРЕСА_4 площею 13.7 кв. м., відповідачка ОСОБА_4 користується кімнатою АДРЕСА_5 , площа якої складає 17.4 кв. м., її син відповідач ОСОБА_3 у квартирі не проживає.
Суд вважає, що визначення порядку користування квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, без зміни часток, при якому позивачеві виділити у користування кімнату № НОМЕР_1 площею 13,7 кв.м., відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 кімнату № 2 площею 17,4 кв.м. з балконом площею 0.84 кв.м., не порушить прав відповідачів.У загальному користуванні залишається кухня № 3 площею 5,4кв.м., ванна кімната №6 площею 1,9 кв.м., туалет № 3 площею 1,1 кв.м., коридор №1 площею 9,9 кв.м, кладова №5 площею 0,6 кв.м.
Правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6- 1500цс15 від 17 лютого 2016 року, яка також підтверджена у Постанові Верховного суду від 03.10.18р. по справі № 363/928/16-ц зводиться до наступного: У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Таким чином, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (що зареєстрований: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , (що зареєстрована: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення порядку користування квартирою- задовольнити.
Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділити ОСОБА_1 , у користування кімнату №4 площею 13,7 кв.м.; ОСОБА_4 , ОСОБА_3 кімнату № 2 площею 17,4 кв.м. з балконом площею 0.84 кв.м.
У загальному користуванні залишити кухню № 3 площею 5,4кв.м., ванну кімната №6 площею 1,9 кв.м., туалет № 3 площею 1,1 кв.м., коридор №1 площею 9,9 кв.м, кладову №5 площею 0,6 кв.м.
Копію рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18.07.2022 року

Суддя: Л.Г. Салтан