Справа № 333/6892/21
Провадження № 2/333/1071/22
30 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Панченко К.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 20.09.2020 року відповідач ОСОБА_2 отримав від нього в борг 500 доларів США та зобов`язалася повернути вказану суму у строк до 20.10.2020 року, про що свідчить розписка, яка була складена власноручно відповідачем.
Станом на 13.09.2021 року відповідач не повернув позивачу зазначені кошти.
Ухвалою суду від 01.11.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР інформація про місце реєстрації ОСОБА_2 відсутня.
Подальший виклик відповідача здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі на підставі матерілів, які є у суду.
Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату та місце розглялу справи, в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву до суду не надав, клопотань та заяв також, причини неявки суду не повідомив.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивачем 20.09.2020 року було передано відповідачу суму у розмірі 500 доларів США, терміном до 20.10.2020 року.
Факт передачі вказаної суми підтверджується розпискою про отримання вказаної суми, підписаною власноручно відповідачем по справі.
Згідно вказаної розписки, відповідач повинен був повернути вказану суму боргу до 20.10.2020 року.
Відповідач свої зобов`язання не виконує, до теперішнього часу ніяких сум в рахунок повернення боргу позивачу не виплатив.
Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 500 доларів США на строк до 20.10.2020 року, що підтверджується копією розписки, яка містить усі істотні моменти передбачені для договору.
Крім того, відповідач взяті на себе зобов`язання, щодо повернення грошових коштів, у строк обумовлений сторонами не виконав, будь-якого доказу щодо повного або часткового повернення коштів на адресу суду не надходило.
Суд погоджується з наданим позивачем у позовній заяві розрахунком за договром позики від 13.09.2021року, оскільки позивачем надано розрахунок за курсом НБУ станом на 13.09.2021 року.
Суд вважає, що позов в частині стягнення боргу підлягає частковому задоволенню .
Щодо стягнення 3% річних, то суд виходить з наступного.
3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, приписи ч.2 ст.625 ЦК України в частині нарахування 3-х відсотків річних, на відміну від інфляційних втрат, застосовуються до прострочених грошових зобов`язань, виражених у іноземній валюті. Тому є підстави для стягнення з відповідача 3% річних за весь період прострочення, починаючи з 21.10.2020 року (день, наступний за вказаним у розписці днем повернення суми боргу), на всю прострочену суму. Позивач надав розрахунок 3% річних які нараховані на прострочену суму.
Суд погоджується з таким розрахунком трьох відсотків річних і вважає його правильним та таким, що проведений за формулою, за якою прострочена сума помножується на кількість днів прострочення, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365. Даний розрахунок відповідачем не оспорений, іншого розрахунку відсотків відповідач не надав. Разом з тим, суд враховує наступне: Згідно висновків Верховного Суду у наведених вище справах - проценти можуть нараховуватись на прострочену суму боргу також в доларах - тобто в тій самій валюті, в якій існує борг. Разом з тим, такий спосіб нарахування процентів не виключає можливість їх нарахування у гривні - національній валюті, яка вважається у будь-якому разі належним засобом платежу за грошовими зобов`язаннями в Україні. Позивач провів розрахунки процентів у національній валюті при цьому обраховуючи проценти виходив з суми боргу, переведеної ним у гривню за офіційним курсом валют. Виходячи з того, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України та наведених вище висновків Верховного Суду - вимагати виплати відсотків у валюті кредитування це є правом кредитора, то суд вважає, що не є порушенням закону і умов договору, якщо кредитор пред`являє вимогу про сплату процентів у національній валюті.
Суд вважає, що стягнення процентів у національній валюті не буде порушенням вимог закону, який регулює дані правовідносини. Суд також виходить з того, що чи будуть відсотки нараховані у доларах а після того конвертовані у гривню, чи навпаки, - кінцева сума є тотожною, оскільки застосовується той самий курс валют. Також суд враховує, що нарахування трьох відсотків річних за ч.2 ст.625 ЦК України не є умовою договору, якою б самі сторони визначили валюту нарахування таких відсотків, що підстави для нарахування даних відсотків виникли після прострочення грошового зобов`язання, тобто після кінцевої дати повернення боргу за умовами договору. Тому суд вважає можливим прийняти надані позивачем розрахунки процентів у національній валюті, а не в валюті кредитування, і вважає можливим стягнути такі відсотки з відповідача у валюті, визначеній позивачем, що не буде порушенням вимог закону, не буде відступленням від висновків Верховного Суду з цього приводу.
Суд також враховує, що відповідач дані розрахунки не оспорив, не надав своїх розрахунків процентів у іноземній валюті. Відсотки нараховані позивачем за рекомендованою в постанові Верховного Суду формулою. Таким чином, у даному випадку, суд вважає можливим відсотки стягнути у гривнях, у сумі, вказаній позивачем, яка розрахована належним чином. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає: 3% річних в сумі 360,09 грн.
Щодо стягнення суми інфляції у розмірі 1178,27 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норма частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.
Оскільки предметом грошового зобов`язання за оспорюваним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, відсотки за користування позикою позичальник мав сплачувати з розрахунку два відсотки від загальної суми позики, еквівалентної 500 дол. США, втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, то підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за несплату відсотків відсутні.
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.
Керуючись ст.ст. 19, 44, 76, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, 526, 527, 1046-1051 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Комунарським ПВ УМВС у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 13.03.2015 року, ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає: АДРЕСА_2 , паспорт: НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, 23.05.2006 року, ІПН НОМЕР_4 ) 360,09 грн (триста шістдесят грн. 09 коп.) 3 відсотків річних.
Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Комунарським ПВ УМВС у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 13.03.2015 року, ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає: АДРЕСА_2 , паспорт: НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, 23.05.2006 року, ІПН НОМЕР_4 ) 908 грн (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченомустаттею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя А.В.Михайлова