Справа № 202/302/21
Провадження № 2/202/143/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача за первісним та зустрічним позовами.

ОСОБА_1 (далі позивач/боржник) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі відповідач/кредитор) за результатом розгляду якого просив укладений між сторонами договір позики визнати недійсним. Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що позивачем не було підписано оспорюваний договір; відповідачем не було повідомлено письмово позивача всю необхідну інформацію з приводу такого договору, в тому числі, про ціну та сукупну вартість кредиту; правочин було вчинено з використанням нечесної підприємницької практики. Окрім того, позивач посилався на те, що відповідачем його було введено в оману на рахунок істотних умов договору, а саме щодо відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання, позивачу було повідомлено значно меншу ціну кредиту.

Позивачем надано заяву про розгляд справи у його відсутність.

Зі сторони відповідача надано відзив на позовну заяву за змістом якої відповідач повністю заперечував проти заявлених вимог. Вказано, що позивач не конкретизує який саме договір він просить визнати недійсним. В той же час, станом на дату подання позовної заяви, між сторонами було укладено 10 кредитних договорів, 9 з яких закрито у зв`язку із їх повним виконанням. Станом на дату подання позовної заяви наявні діючи правовідносини за договором кредитної лінії №AG6190300 від 10 березня 2020 року. Відповідач вказує, що вказаний договір було укладено з позивачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його номер телефону, що відповідає нормам ЗУ «Про електронну комерцію». Додатково відповідач зазначив, що підстав для визнання договору недійсним не має, договір було укладено у відповідності до чинного законодавства.

Зі сторони ТОВ «ФК «Дінеро» також подано зустрічну позовну заяву про стягнення з боржника заборгованості за Договором кредитної лінії №AG6190300 від 10 березня 2020 року у розмірі 35 892,00 грн. серед яких: 19 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 392,00 грн. заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості, заборгованість за процентною ставкою для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту. Заявлена зустрічна вимога обґрунтована не виконанням ОСОБА_1 свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів за відповідним правочином.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Так, зі змісту Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG6190300 вбачається, що ТОВ «ФК «Дінеро» є кредитодавцем, а ОСОБА_1 позичальником; ліміт кредитної ліміт кредитної лінії 19 000,00 грн.; сума кредиту 1 400, 00 грн.; строк оплати 30 днів; надана сума кредиту 1 400,00 грн.; орієнтована загальна вартість кредиту 1 999,00 грн., дата повного погашення 9 квітня 2020 року. Номер телефону позичальника: НОМЕР_1 , дата 10 березня 2020 року.

Спеціальні умови були створені на основі заяви позичальника, поданої через особистий кабінет. Спеціальні умови є невід`ємною частиною договору кредитної лінії та виконуються сторонами відповідно до умов Договору кредитної лінії; укладаються дистанційно та мають юридичну силу без будь-якого підпису на папері. У документі міститься напис: електронний підпис в графі позичальник і в графі кредитодавець, проте ідентифікуючих даних не містять.

На підтвердження наявності кредитних відносин між сторонами суду також було надано Договір кредитної лінії без номеру та дати.

Пунктом 1 вказаного вище договору передбачено, що Договір кредитної лінії складається зі Спеціальних умов договору кредитної лінії та Загальних умов Договору кредитної лінії, а також будь-яких змін або доповнень до них.

У документі міститься напис: електронний підпис в графі позичальник і в графі кредитодавець, проте ідентифікуючих даних не містять.

Суд звертає увагу, що суду не було надано Загальні умови Договору кредитної лінії, які відповідно до пункту 1 Договору кредитної лінії, є невід`ємною частиною договору кредитної лінії.

Також суду надано копію паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) зі змісту якого було встановлено, що відповідну інформацію було надано 12 березня 2020 року, тобто після дати вказаної у Договорі кредитної лінії №AG6190300 від 10 березня 2020 року.

У документі міститься напис: електронний підпис в графі позичальник і в графі кредитодавець, проте ідентифікуючих даних не містять.

Окрім того, суду було надано сім додаткових угод до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії AG6190300, згідно останньої додаткової угоди № АМ9807988, ліміт кредитної лінії 19 000,00 грн., надана сума кредиту: 19 000,00 грн., строк оплати 30 днів, до 9 квітня 2020 року.

У документі міститься напис: електронний підпис в графі позичальник і в графі кредитодавець, проте ідентифікуючих даних не містять.

На підтвердження укладення (підписання договору AG6190300) суду було надано документ із назвою «презентація витягів з Інформаційно-телекомунікаційної системи»; screenshot відправки одноразового ідентифікатора та відправка примірників Договору із спеціальними умовами, паспорта споживчого кредиту; screenshot відправки кредитних коштів в особистому кабінеті.

На підтвердження наявності заборгованості за договором AG6190300 суду було надано відповідний розрахунок заборгованості.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України Про споживче кредитування, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України Про електронну комерцію, який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України Про електронну комерцію, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ст. 3 Закону України Про електронну комерцію, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про електронну комерцію електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Відповідно до ст. 11 Закону України Про електронну комерцію пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Згідно зі статтею 12 Закону України Про електронну комерцію якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на положення ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, суд дослідивши усі наявні матеріали вважає, що жоден із документів, долучених до матеріалів справи не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин, в тому числі і за Договором кредитної лінії №AG6190300 від 10 березня 2020 року та його виконання жодною із сторін.

Вказаного висновку суд дійшов з огляду на відсутність повного тексту Договору кредитної лінії №AG6190300 від 10 березня 2020 року, оскільки не надано його усіх складових, зокрема Загальних умов Договору кредитної лінії. Надані документи з назвою Договір кредитної лінії №AG6190300 від 10 березня 2020 року, Спеціальні умови, додаткові угоди, паспорт споживчого кредиту містить напис: електронний підпис в графі позичальник і в графі кредитодавець, проте ідентифікуючих даних не містять, що позбавляє суд пересвідчитись у підписанні таких документів.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач заходив на сайт кредитодавця та вводив електронне підтвердження - динамічний пароль, який повинен був бути відправлений на його номер телефону.

Кредитодавцем не надано доказів видачі кредитних коштів, а саме первинних бухгалтерських документів (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки по рахунку та інше).

При цьому надані кредитодавцем «презентація витягів з Інформаційно-телекомунікаційної системи»; screenshot відправки одноразового ідентифікатора та відправка примірників Договору із спеціальними умовами, паспорта споживчого кредиту; screenshot відправки кредитних коштів в особистому кабінеті не спростовують зроблені судом висновки, оскільки із змісту наданих документів очевидно не можна встановити відповідні обставини (видачу коштів, ознайомлення з умовами повного тексту договору, відправку договору) з огляду на порушення порядку засвідчення таких доказів відповідно до ст.ст.95, 100 ЦПК України, а також і того, що самі по собі вказані документи, з огляду на їх зміст, не несуть для суду доказового значення.

Додатково суд звертає увагу, що позивачем не було конкретизовано свої позовні вимоги, не вказано який саме кредитний договір він просить визнати недійсним.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, сторонами не було доведено обставин викладених у первісній та зустрічній позовних заявах.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також норми законодавства, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позову має бути відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів та зустрічних позовних вимог за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (адреса: м.Київ, вул.Сурикова, 3А, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін