ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/6061/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1169/22Головуючий у 1-й інстанції Поліщук Т.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Пилипчук Л. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року у складі судді Поліщук Т. В.

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 08.02.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № HAGAGK01270002, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 50000,00 доларів США до 07.02.2022, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно з кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором цього ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладені договори поруки за № № HAGAGK01270002.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 11 лютого 2015 року перед банком виникла заборгованість у розмірі 226 131,10 доларів США, з яких: 35 790,09 доларів США заборгованість за кредитом; 42 236,95 заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 100,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 142 004,06 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку у добровільному порядку відповідачі відмовляються сплатити, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором HAGAGK01270002 від 08.02.2007 у розмірі 226 131,10 доларів США, що за курсом 25,55 складає 5 777 649,60 грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Так, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені у повному обсязі, стягнуто з Опараджи ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором HAGAGK01270002 від 08.02.2007 у розмірі 226 131,10 доларів США, що за курсом 25,55 складає 5 777 649,60 грн, а також судовий збір у сумі 3654,00 грн (а. с. 171-173, 275-276 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20.10.2016 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а. с. 27-33, т. 2).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що іпотечна квартира за рішенням суду від 20.10.2009 продана 26.05.2014, а тому позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості має обчислюватися саме від дати реалізації предмета іпотеки, коли банк довідався про порушення свого права, або, щонайменш, такий строк має бути поновлений через поважність причин його пропуску.

При цьому наголошує на тому, що ЦК України не передбачено подачі заяви про поновлення строку позовної давності, а суд це робить за наявності поважних причин, які, на думку, скаржника, в даному випадку наявні.

Вказує, що судом не було встановлено та зазначено, чи виконано рішення суду та у якому обсязі.

Зазначає, що строк дії поруки з урахуванням умов договорів поруки та подачі банком позову про звернення стягнення на предмет іпотеки спливав 19.08.2015, а зверненням до суду з позовом до поручителів у 2014 році банк перервав позовну давності для вимог до них.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 08 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАGАGК01270002, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 50 000,00 дол. США строком до 07 лютого 2022 року.

За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця.

Пунктом 3.3. кредитного договору визначено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9., 2.3.8. цього договору, далі - пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту; далі - простроченої винагороди; далі - прострочених відсотків; далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту (а .с. 15-19, т. 1).

У забезпечення виконання зобов`язання за договором № НАGАGК01270002 між ПАТ КБ «ПриватБанк» 08 лютого 2007 року укладено договори поруки за № № НАGАGК01270002 з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з пунктами 2 договорів поруки кожний поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-9214/09, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 в розмірі 70 644,11 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 44,80 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а. с.123-124, т. 1).

Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.09.2015 за № 30.1.0.0/2-20150827/2589 та довідки від 17.08.2016 № 30.1.0.0/7-20160815/4593 нерухоме майно (предмет іпотеки) квартиру АДРЕСА_2 реалізовано 26.05.2014.

Одержані від реалізації предмета іпотеки грошові кошти в сумі 27 785,35 дол. США були розподілені на погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 наступним чином: 13 892, 68 дол. США - на погашення основної суми (тіла кредиту), 12 802, 97 дол. США - на погашення пені; 1 089, 70 дол. США - на витрати, пов`язані з продажем майна, що доводиться меморіальними ордерами від 26 травня 2014 року (а. с. 140-143, 231, т. 1).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року у справі № 643/854/14-ц, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 в розмірі 203 260,46 дол. США, що за курсом НБУ складає 1 624 051,08 грн (а. с. 99, т. 1).

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управляння юстиції від 15.10.2014 відкрито виконавче провадження № 45104906 з примусового виконання виконавчого листа № 643/854/14-ц, виданого 07.08.2014 Московським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 1 624 051,08 грн (а. с. 144, т. 1).

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управляння юстиції від 26.10.2016 вказаний виконавчий лист приєднано до зведеного виконавчого провадження № 34786432 (а. с. 244-245, т. 3).

Постановою від 02.11.2016 виконавче провадження № 45104906 прийнято до провадження державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а. с. 246-247 т. 3).

В рамках зведеного виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на автомобіль марки OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить божнику ОСОБА_2 , який реалізовано на електронних торгах ДП «СЕТАМ» за 23 010,00 грн, з яких сплачено витрати зведеного виконавчого провадження у розмірі 463,16 грн, задоволені вимоги стягувачів зведеного виконавчого провадження у розмірі 20 497,13 грн та пропорційно сплачений виконавчий збір у розмірі 2 049,71 грн (а. с. 248-249, т. 3).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007, укладеним з Опараджи Агуіхе Лоусон Озіома, станом на 01.08.2021 заборгованість з урахуванням суми погашення становить: за тілом кредиту - 33 086,15 дол. США, за процентами - 89 039,11 дол. США, за пенею - 445 956,30 дол. США, за комісією - 7 200 дол. США (а. с. 243-244, т. 3).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду. Разом з тим, суд невірно застосував правові наслідки зміни умов зобов`язання, вважаючи такі дії банку початком перебігу строку позовної давності для звернення до суду за захистом права щодо стягнення заборгованості з боржників.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 24 Закону України «Про заставу», яким визначаються основні положення про заставу, у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, на підставі положень статті 591 ЦК України та статті 24 Закону України «Про заставу», який поширюється також і на правовідносини із забезпечення вимог кредитора нерухомим майном, якщо від реалізації цього майна вимоги за кредитним договором не були повністю задоволені, у кредитора виникає право на стягнення залишку боргу за кредитним договором.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 279/8730/15 (провадження № 61-11713св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 467/395/16 (провадження № 61-15909св18), від 09 червня 2021 року у справі № 332/1142/16-ц (провадження № 61-114 св 21), від 16 червня 2021 року у справі № 756/2028/16-ц (провадження № 61-1019св21), відповідно до яких не реалізувавши заставне майно, банк не знав і не міг знати, що коштів від реалізації майна буде недостатньо для повного погашення кредитної заборгованості, а саме для цього і ухвалювалось рішення суду про звернення стягнення на предмет застави. У зв`язку з цим банк і не міг до виконання рішення суду пред`явити новий позов, так як не було доказів, того, що кредитна заборгованість не буде погашена.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, суд першої інстанції не звернув уваги, що предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , за рахунок якого банк мав задовольнити свої вимоги згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2009 року у справі № 2-9214/09, було реалізовано 26 травня 2014 року, коштів від реалізації квартири на погашення заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 виявилось недостатньо, про що банк не знав і не міг знати, а тому, пред`явивши 09 квітня 2015 року позов про стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням, що залишилась несплаченою, банк реалізував своє право в межах загальної позовної давності.

Згідно усталених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки, пред`явивши 18.08.2009 позов у справі № 2-9214/09 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007, що включає і вимогу про дострокове повернення кредиту, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (123-124, т. 1, а. с. 85, т. 3), банк відповідно змінив строк кредитування, після чого втратив право нараховувати передбачені договором проценти, комісію та пеню, а отже, вимоги про стягнення з відповідачів таких платежів є безпідставними.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пропуском банком строку позовної давності, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення.

В частині позовних вимог банку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд не звернув уваги на таке, що набрало законної сили рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року у справі № 643/854/14-ц, яким стягнуто солідарно з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAGAGK01270002 від 08.02.2007 в розмірі 203 260,46 дол. США, що за курсом НБУ складає 1 624 051,08 грн, яка виникла станом на 05.11.2013 (а. с. 99, т. 1). Отже, в межах строку кредитування спір між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав вже було вирішено судом, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Згідно частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного судового рішення із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, закриттям провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла станом на 05.11.2013 в сумі 203 260,46 дол. США, та відмовою у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів процентів, комісії та пені за межами строку кредитування.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 33086,15 доларів США.

В частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом провадження у справі закрити.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Прядкіна