Дата документу 20.12.2022 Справа № 335/2858/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/2858/20 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
№ 22-ц/807/847/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Запорізької міської ради, до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, визнання спадщини відумерлою та передачу майна,

ВСТАНОВИВ

У квітні 2020 року Заступник прокурора Запорізької області Даниляк О., який діє в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Запорізької міської ради, звернувся суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, визнання спадщини відумерлою та передачу майна.

В обґрунтування заяви зазначав, що прокуратурою Запорізької області під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0002226, зареєстрованого 19.06.2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за фактом шахрайського заволодіння квартирою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч.ч. 3, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Запорізької міської ради.

Так, згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 09.07.1998 року № 17, виданим на підставі розпорядження від 09.07.1998 року № 17-р, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 6,24 кв.м., зареєстровано 11.12.1998 року Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2 , про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 188/34584.

Про наявність указаного права на житло ОСОБА_2 також свідчить відомості, які містяться в матеріалах реєстраційної справи № 141648, зокрема, у висновку про реєстрацію будинку, довідки про належність будівлі домоволодіння АДРЕСА_1 , зареєстрованого інвентаризаційним бюро в реєстраційній книзі домоволодінь за № 188/34584.

01.03.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області складено актовий запис № 1442 про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, під час внесення відомостей до актового запису було неправильно зазначено рік народження померлого, а саме: «1973» замість «1923».

Натомість встановлено, що особа ОСОБА_2 , 1923 року народження, підтверджена даними Управління державної міграційної служби в Запорізькій області ДМС України та формою 1 Заяви про видачу паспорта, згідно з якими ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 21.06.2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області. З 21.06.2001 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Приналежність ОСОБА_2 , 1923 року народження, до місця його проживання також підтверджується відомостями Департаменту реєстраційних послуг. Зокрема, станом на лютий 2018 року та по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.10.1973 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З листа начальника комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради (далі - КУ «ЗОБСМЕ» ЗОР») від 29.11.2019 року № 0115/10550, вбачається, що на підставі постанови слідчого СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 21.02.2018 року проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_2 , 1973 року народження, який було виявлено 19.02.2018 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Розтин трупа проводився лише на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи, а лікарське свідоцтво про смерть № 700 від 01.03.2018 року було виписане без наявності документів, лише на підставі відомостей, що містилися у вказаній постанові, які написані малорозбірливим почерком. Тіло померлого не було затребуване рідними, смерть зареєстрована в міському відділі ДРАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 1442 від 01.03.2018 року.

Листом від 26.11/2019 року № 778-46/04-2019 слідчим СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Корольовим О.С. повідомлено комунальну установу про те, що у висновку експерта вказаний рік народження ОСОБА_2 - 1973 рік, а не 1923 рік, який і є справжнім роком народження померлого. Також, у лікарському свідоцтві про смерть помилково вказана адреса померлого: АДРЕСА_3 , проте дійсною адресою померлого є АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного листа слідчого комунальною установою «ЗОБСМЕ» ЗОР внесено відповідні зміни до «Журналу реєстрації трупів», проте відомості, що містяться у лікарському свідоцтві про смерть зміні не підлягають.

Наведене у сукупності вказує на неправильність зазначення року народження померлої особи в актовому записі про смерть. Встановлення тієї обставини, що ОСОБА_2 , 1923 року народження, і ОСОБА_2 , 1973 року народження, є однією тією ж особою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , має значення для вирішення питання про визнання спадщини на належну вказаній особі за життя квартиру відумерлою.

Отже, як зазначає позивач, вказані обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про наявність правових підстав для встановлення факту, яке має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 21.06.2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області), який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , що належала йому на праві власності, та ОСОБА_2 , 1973 року народження, зазначений в актовому записі про смерть № 1442 від 01.03.2018 року, складеному Запорізькими міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, є однією й тією ж особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0002226 від 19.06.2017 року встановлено факт шахрайського заволодіння квартирою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувальний акт відносно 4 підозрюваних осіб, що діяли у складі злочинної організації, скеровано до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, який перебуває на розгляді.

Зокрема, встановлено, що між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 21.06.2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , 14.03.2018 року укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,24 кв.м. (далі - договір купівлі-продажу). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М.

Проте, на час укладання договору купівлі-продажу, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 01.03.2018 року № 700 комунальною установою «ЗОБМЕ» ЗОР, констатовано смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього, за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні № 0002226 від 19.06.2017 року, згідно з висновком експерта від 28.09.2018 року № 116 встановлено, що підпис у графі «Продавець», рукописний напис « ОСОБА_3 » у графі «Продавець» на четвертій сторінці договору купівлі-продажу квартири від 14.03.2018 року, виконані не ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 .

Отже, як вказує позивач, ОСОБА_2 , як законний власник квартири не міг бути суб`єктом вказаного правочину через відсутність у нього в силу ст. 25 ЦК України цивільної дієздатності, а також реального волевиявлення у зв`язку з його смертю підпис у договір купівлі-продажу належить не йому, що свідчить про нікчемність оспорюваного договору на підставі ст.ст. 203, 215, ч. 1 ст. 228 ЦК України.

Ураховуючи той факт, що ОСОБА_2 після своєї смерті не міг бути учасником будь-якого правочину, договір купівлі-продажу від 14.03.2018 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вважається таким, що порушує публічний порядок, норми ст. 41 Конституції України, та на підставі ст.ст. 203, 215, ч. 1 ст. 228 ЦК України є нікчемним.

Також, встановлено, що квартира, яка залишалася після смерті ОСОБА_2 , є об`єктом відумерлої спадщини.

Указане підтверджується інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у Запорізькій області Міністерства юстиції України, згідно з якою актові записи про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, реєстрацію народження дітей та визнання батьківства відносно громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відсутні.

Відповідно до листа КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 03.05.2018 року № 01-15/3770, тіло ОСОБА_2 рідними не затребувалося, смерть зареєстрована цією установою в міському відділ ДРАЦС м. Запоріжжя 01.03.2018 року під актовим записом № 1442, тіло померлого поховано СКП «Запорізька ритуальна служба» 17.04.2018 року.

За інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 58102216 від 29.10.2019 року та № 58102243 від 29.10.2019 року, виданих Третьою запорізькою державною нотаріальною контрою, заповіти, спадкові договри ОСОБА_2 не укладались, спадкова справа після його смерті не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Указані відомості свідчать про відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , як за заповітом, так і за законом.

Перед смертю проживав один за адресою: АДРЕСА_1 .

Указане підтверджується наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради інформацією від 15.10.2019 року № 01.17/02/5863, згідно з якою станом на лютий 2018 року та по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.10.1973 року зареєстрований лише ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що у спірних правовідносинах органом місцевого самоврядування, через який територіальною громадою безпосередньо здійснюється місцеве самоврядування, згідно з приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є Запорізька міська рада.

Виходячи з правової природи відумерлої спадщини, підставою для проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно є відповідне судове рішення, прийняте після спливу встановленого законом річного строку. Однак, проведення такої реєстрації на даний час унеможливлюється наявністю в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про державну реєстрацію права власності на це майно за відповідачем ОСОБА_1 , що в свою чергу, зумовлює спір про право власності.

На момент звернення до суду з позовною заявою, встановлений законодавством річний строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності, сплинув.

Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання відумерлої спадщини у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної за життя на парів власності останньому, який помер, та передачі її територіальній громаді в особі Запорізької міської ради.

Окрім того, позивач вказує, що за інформацією Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, станом на 01.01.2020 року в районних адміністраціях Запорізької міської ради на квартирному обліку перебуває 12 266 громадян, з них: з правом на позачергове отримання житла користується 1 149 громадян, правом на першочергове отримання житла - 4 228 громадян.

Проте, у зв`язку з низьким рівнем забезпеченості населення міста житлом через дефіцит квартир, які складають житловий фонд міста, додатково затверджуються програми із забезпечення житлом населення шляхом сприяння розвитку молодіжного будівництва, удосконалення механізмів придбання житла і забезпечення на цій основі подальшого розвитку системи іпотечного житлового кредитування, якими передбачено виділення бюджетних коштів. Наприклад, однією з таких програм є «Цільова програма забезпечення молоді міста Запоріжжя житлом на 2018-2020 роки», лише на реалізацію якої передбачено виділення коштів місцевого бюджету у розмірі 32,3 млн. грн.

Ураховуючи наведене, спрямованість прокурора у вказаній справі направлена на захист інтересів держави, оскільки, у зв`язку з незаконним відчуженням, існує загроза позбавлення можливості територіальної громади м. Запоріжжя набути у власність вказану квартиру, яка у подальшому може бути передана у користування громадянам, які потребують отримання житла.

Звернення прокурора з вказаною позовною заявою до суду спрямовано саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, за інформацією виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.09.2019 року № 11981/03-10/09 встановлено, що Запорізька міська рада та її виконавчі органи стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , до суду із позовними заявами щодо визнання цивільно-правових договорів недійсними, визнання спадщини відумерлою та передачу у власність Запорізької міської ради, не звертались.

Також, за відомостями сайту «Судова влада», позивач із заявами (позовами) до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою за період з 23.09.2019 року по теперішній час до суду не звертався.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 0002226 від 19.06.2017 року Запорізька міська рада обізнана про наявність порушеного її права, правової можливості визнання спірної квартири відумерлою спадщиною та набуття її у комунальну власність.

Зокрема, позивач на підставі заяви начальника відділу правової допомоги та судової роботи управління з питань правового забезпечення діяльності міської ради та її виконавчих органів департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради від 03.10.2018 року залучена до провадження в якості представника потерпілого, 04.10.2018 року одержана Пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Окрім цього, листом від 14.11.2018 року прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, повідомив позивача про завдану інтересам держави в особі Запорізької міської ради майнової шкоди, яка полягає у протиправному заволодінні квартирами (у тому числі по АДРЕСА_1 ), які мали б перейти у комунальну власність територіальної громади міста. Указаним листом прокурор просив повідомити позивача про його намір пред`явити позов в рамках цього кримінального провадження.

У відповідь, Запорізька міська рада повідомила, що у зв`язку із заволодінням організованою групою осіб спірної квартири, позбавлена можливості виконати покладені на неї обов`язок щодо подання заяви про визнання спадщини відумерлою.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, встановити факт, який має юридичне значення а саме: що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , що належала йому на праві власності, та ОСОБА_2 , 1973 року народження, зазначений в актовому записі про смерть № 1442 від 01.03.2018 року, складеному Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, є однією й тією ж особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить квартира, площею 26,24 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, та передати її у власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради; стягнути кошти, витрачені у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 6 377,00 грн., на користь прокуратури Запорізької області.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт, який має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 21.06.2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області), який був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , що належала йому на праві власності, та ОСОБА_2 , 1973 року народження, зазначений в актовому записі про смерть № 1442 від 01.03.2018 року, складеному Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, є однією й тією ж особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить квартира, площею 26,24 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі.

На апеляційний розгляд апелянт неодноразово не з`явилася, посилаючись на знаходження за межами України.

Судова колегія врахувала тривалий час знаходження справи у провадженні апеляційного суду а також положення ст. 223 ЦПК , за якою суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Тож друга неявка до суду незалежно від поважності причин не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 09.07.1998 року № 17, виданим на підставі розпорядження від 09.07.1998 року № 17-р, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 6,24 кв.м., було зареєстровано 11.12.1998 року Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2 , про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 188/34584.

Про наявність указаного права на житло ОСОБА_2 також свідчить відомості, які містяться в матеріалах реєстраційної справи № 141648, зокрема, у висновку про реєстрацію будинку, довідки про належність будівлі домоволодіння АДРЕСА_1 , зареєстрованого інвентаризаційним бюро в реєстраційній книзі домоволодінь за № 188/34584.

01.03.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області складено актовий запис № 1442 про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, під час внесення відомостей до актового запису було неправильно зазначено рік народження померлого, а саме: «1973» замість «1923», оскільки особа ОСОБА_2 , 1923 року народження, підтверджена даними Управління державної міграційної служби в Запорізькій області ДМС України та формою 1 Заяви про видачу паспорта, згідно з якими ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 21.06.2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області. З 21.06.2001 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Приналежність ОСОБА_2 , 1923 року народження, до місця його проживання також підтверджується відомостями Департаменту реєстраційних послуг. Зокрема, станом на лютий 2018 року та по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.10.1973 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно листа начальника комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради (далі - КУ «ЗОБСМЕ» ЗОР») від 29.11.2019 року № 0115/10550, вбачається, що на підставі постанови слідчого СВ Врзнесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 21.02.2018 року проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_2 , 1973 року народження, який було виявлено 19.02.2018 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Розтин трупа проводився лише на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи, а лікарське свідоцтво про смерть № 700 від 01.03.2018 року було виписане без наявності документів, лише на підставі відомостей, що містилися у вказаній постанові, які написані малорозбірливим почерком. Тіло померлого не було затребуване рідними, смерть зареєстрована в міському відділі ДРАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 1442 від 01.03.2018 року.

Листом від 26.112019 року № 778-46/04-2019 слідчим СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Корольовим О.С. повідомлено комунальну установу про те, що у висновку експерта вказаний рік народження ОСОБА_2 - 1973 рік, а не 1923 рік, який і є справжнім роком народження померлого. Також, у лікарському свідоцтві про смерть помилково вказана адреса померлого: АДРЕСА_3 , проте дійсною адресою померлого є АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного листа слідчого комунальною установою «ЗОБСМЕ» ЗОР внесено відповідні зміни до «Журналу реєстрації трупів», проте відомості, що містяться у лікарському свідоцтві про смерть зміні не підлягають.

Таким чином, судом встановлено неправильність зазначення року народження померлої особи - ОСОБА_2 у актовому записі про смерть.

Окрім того, Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідуваній, прокуратурою Запорізької області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002226 від 19.06.2017 року.

Під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0002226 від 19.06.2017 року встановлено факт шахрайського заволодіння квартирою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувальний акт відносно 4 підозрюваних осіб, що діяли у складі злочинної організації, скеровано до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, який перебуває на даний час розгляді.

З наявних копій матеріалів кримінального провадження, вбачається, що 14.03.2018 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 21.06.2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,24 кв.м. (далі - договір купівлі-продажу). Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М.

Однак на час укладання договору купівлі-продажу, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 01.03.2018 року № 700 комунальною установою «ЗОБМЕ» ЗОР, констатовано смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім цього, за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні № 0002226 від 19.06.2017 року, згідно з висновком експерта від 28.09.2018 року № 116 встановлено, що підпис у графі «Продавець», рукописний напис « ОСОБА_2 » у графі «Продавець» на четвертій сторінці договору купівлі-продажу квартири від 14.03.2018 року, виконані не ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 .

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив із положень ст. 215 ЦК України, зазначивши, що ОСОБА_1 заволоділа спірною квартирою після смерті ОСОБА_2 без відповідної правової підстави, протиправно. Вказане свідчить, що перехід права власності відбувся з порушенням вимог закону, що є підставою для визнання його недійсним.

Стаття 315 ЦПК України називає окремі категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відтак, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно з п. п. 2,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1220ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1277ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

За приписами ст. 338ЦПК України встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Отже, враховуючи наявність розбіжностей у зазначенні дати народження померлого ОСОБА_2 та адреси місця його проживання в документах, для вирішення питання про визнання спадщини відумерлою має значення судом було вірно встановлено факт того, що ОСОБА_2 , 1923 року народження, і ОСОБА_2 , 1973 року народження, є однією тією ж особою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апелянта щодо помилковості висновку суду про наявність підстав для встановлення даного факту спростовуються матеріалами справи та свідчать про фактичну помилку, допущену при оформленні документів.

Твердження в апеляційній скарзі щодо недопиту експерта у судовому засіданні відхиляються судовою колегією, оскільки ОСОБА_1 протягом розгляду справи не заявлялися клопотання про допит експерта ОСОБА_5 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що після смерті ОСОБА_2 не була відкрита спадкова справа та відсутні спадкоємці, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для визнання спадщини відумерлою.

ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження добросовісності набуття спірної квартири. Апелянтом також не спростовано висновків суду. Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про позбавлення ОСОБА_1 своєї власності в інтересах суспільства, територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на умовах і підставах, передбачених законом.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков