Справа № 149/3068/22
Провадження №2/149/711/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.11.2022 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого (ї) судді Войнаревич М. Г.,

при секретарі Паламарчук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уланівської сільської ради, ПрАТ «Уланівський Агромаш» про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаною позовною заявою.

Позовна заява мотивована тим, що з 22.08.1976 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , якому у зв`язку із його перебуваннм у трудових відносинах із Уланівським РПТ, було надано житлову площу квартиру АДРЕСА_1 , яка на той час складалася з двох кімнат. Таким чином позивач із ОСОБА_2 та в подальшому і троє їхніх дітей стали проживати у зазначеній квартирі, де і було зареєстровано їхнє місце проживання. 19.08.1993 шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, однак позивач так і продовжувала проживати та бути зареєстрованою у зазначеній квартирі. Позивач з 24.03.1984 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , здійснювала поточні ремонти, добудови, провела газопостачання користувалася земельною ділянкою та сплачувала комунальні послуги. З метою вирішення питання про передачу позивачу у власність помешкання, позивач звернулася до Уланівської сільської ради та ПрАТ «Уланівський Агромаш» - їй було повідомлено, що зазначена квартира на балансі у них не знаходиться.

У зв`язку із викладеним позивач вимушена звернутися із вказаним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Уланівської сільської ради в судове засіданні не зявився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі документами.

Від відповідача ПрАТ «Уланівський Агромаш» до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності приходить до наступного.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22.08.1976 року зареєстровано шлюб, який розірвано 19.08.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 19.08.1993 року (а.с.51).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.12.2005 встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52).

Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами у користуванні ОСОБА_2 перебувало 22/100 реальної частки згідно розрахунку часток в загальній власності нерухомого майна, розташованого в АДРЕСА_3 (а.с.7-16)

На момент смерті ОСОБА_2 з ним проживала та була зареєстрована ОСОБА_1 що підтверджується копією домової книги (а.с. 17-22).

Згідно довідки Уланівської сільської ради № 2075 від 03.11.2022 року встановлено, що рішенням виконкому № 362 від 06.10.2022 року змінено поштову адресу житлової квартири АДРЕСА_1 на АДРЕСА_4 (а.с.29).

Згідно довідки ПрАТ «Уланівський Агромаш» № 57 від 13.09.2022 року квартира, в якій проживає позивач за адресою: АДРЕСА_5 , на балансі ПрАТ «Уланівський Агромаш» не рахується (а.с. 25).

Згідно довідки Уланівської сільської ради № 1956 від 11.10.2022 року квартира, в якій проживає позивач за адресою: АДРЕСА_5 , на балансі в Уланівській сільській раді не перебуває (а.с. 27).

Відповідно до повідомлення ЦОК № 24 від 13.09.2022 №72-72.1-381 власником особового рахунку № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 з постачання електричної енергії юридичним та фізичним споживачам є позивач - ОСОБА_1 (а.с.31-32).

Відповідно до проекту газифікації Хмільницького кооперативу «Проектант», замовником газопостачання до квартири АДРЕСА_1 була позивач ОСОБА_1 (а.с. 35-40).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У розумінні цієї статті володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов`язкової умови володіння з метою набуття права власності.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно із ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Відповідно до п. 11 Постанови враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК України до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК України.

Відповідно до п. 13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на квартиру .

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 328, 344, 392, 397 ЦК України,ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 206, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру, яка складається з кімнати 1-4/10,5 кв.м., кімнати 1-5/14,2 кв.м. та право власності на веранду літ «а3», прибудову літ. «а4», які складаються з приміщень: кімнати 1-1/7,1 кв.м., санвузла 1-2/3,7 кв.м., кухні 1-3/11,1 кв.м., коридору І/3,3 кв.м., літню кухню з сараєм літ «Б», погріб з шийкою «П/Б, ш.п», убиральню «В», ворота з хвірткою Ѕ № 3 та огорожу Ѕ № 4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Михайло ВОЙНАРЕВИЧ