Справа №:755/461/22
Провадження №: 4-с/755/27/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Стрижеуса В.А.,

представника скаржника - Пасацького Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляр Яна Анатолійовича, боржник: ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в:

12.01.2022 року скаржник звернуся до суду зі скаргою на бездіяльність ПВ ВО м. Києва Маляр Я.А., у якій просить визнати незаконною бездіяльність приватного виконавця щодо ухилення від вчинення виконавчих дій спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки у виконавчому провадженні №64788545 та зобов`язати виконавця звернути стягнення на предмет іпотеки й передати його на реалізацію до ДП «СЕТАМ».

Вимоги скарги мотивовано тим, що на виконанні ПВ ВО м. Києва Маляр Я.В. перебуває виконавче провадження №64788545 про звернення стягнення на предмет іпотеки - кв. АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 19.04.2006 року та додатковою угодою від 18.04.2018 року в сумі 4188441,12 грн. Боржник у вказаному виконавчому провадженні - ОСОБА_1 . Скаржник вказує, що вказане нерухоме майно наявне в натурі, обтяжене іпотекою на користь стягувача та належить боржнику на праві власності, тож перешкод для його реалізації немає. Натомість приватний виконавець у своєму листі від 30.11.2021 року повідомив стягувача про неможливість здійснити реалізацію предмета іпотеки, оскільки у вказаному нерухомому майні зареєстрована неповнолітня особа. Скаржник не погоджується з такою позицією приватного виконавця та вважає, що бездіяльністю виконавця порушуються законні права та інтереси стягувача. В супереч вимогам чинного законодавства рішення суду не виконується, а боржник, як іпотекодавець, обтяжив майно правом користування ним неповнолітньою особою в силу власної недобросовісності та виключно з метою ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань та відповідного рішення суду, яке залишається не виконаним вже більше дев`яти років. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник, зокрема, посилається на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №754/15589/14-ц згідно якого: «Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки). Суди попередніх інстанцій не врахували, що на виконанні перебував виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки може перешкоджати виконанню судового рішення».

Ухвалою суду від 14.01.2022 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Представник скаржник в судовому засіданні підтримав вимоги скарги з підстав викладений у ній, просить скаргу задовольнити і додатково пояснив суду, що приватним виконавцем відкрите виконавче провадження за виконавчим листом про звернення стягнення на предмет іпотеки, описано та арештовано належну боржнику ј частину квартири. Після цього виявилось, що в іпотечному майні зареєстрована неповнолітня дитина і приватний виконавець вважає, що за таких умов звернути стягнення на майно не можливо і з чим стягувач категорично не погоджується, оскільки виконується рішення суду саме про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, представник зазначає, що реєстрація дитини в іпотечному майні відбулась без згоди іпотекодержателя.

Суб`єкт оскарження та боржник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.ст. 447, 448, 451 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що на виконанні ПВ ВО м. Києва Маляр Я.А. (ВП №64788545) перебуває виконавчий лист виданий 28.02.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва згідно якого, суд вирішив: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №99/06/01-СL від 19 квітня 2006 року та Додаткової угоди від 18 квітня 2008 року в сумі 4188441,12 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 19.04.2006 року та Додатковим договором до нього від 22.04.2008р., а саме - п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого групою приватизації Управління справами Верховної Ради України 18.02.2002 року згідно з розпорядженням від 18.02.2002р. за №26 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за №9297 від 19.02.2002р. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №99/06/01-СL від 19 квітня 2006 року та Додаткової угоди від 18 квітня 2008 року в сумі 4188441,12 грн. (Боржник - ОСОБА_1 ).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця від 12.11.2021 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у ВП №64788545, описано та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме ј частину квартири АДРЕСА_1 та належить боржнику ОСОБА_1 .

У своєму листі від 30.11.2021 року на адресу стягувача, приватний виконавець повідомив виконавчого округу м. Києва Маляр Я.А. повідомив, що в його провадженні перебуває ВП №64788545 про стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва 2-2480/1-2010р. від 28.02.2012 року. 11.03.2021 року приватним виконавцем було відкрите виконавче провадження. 12.11.2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника та описано об`єкт нерухомого майна, а саме ј частину квартири АДРЕСА_3 . При цьому, вимоги стягувача щодо призначення об`єкта оціночної діяльності з подальшою передачею майна на реалізацію до ДП «СЕТАМ» є безперспективними, так як згідно наявної інформації з іншого виконавчого провадження, а саме №64788681, за яким боржником є ОСОБА_4 , на 1/4 частині квартири, що належить боржнику ОСОБА_4 , з 10.04.2019 року прописана (зареєстрована) малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватний виконавець зазначив, що враховуючи викладене він вимушений відмовити стягувачу у подальшій передачі на реалізацію ј частини кв. АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

За змістом п. 28 Розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Однак, на думку суду, ця норма Інструкції в контексті конкретних обставин цієї справи не узгоджується з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» і фактично порушує права стягувача. Крім того, норми закону мають вищу юридичну силу ніж норми Інструкції, затвердженої наказом Міністерства юстиції України.

У справі 754/15589/14-ц (постанова від 02.10.2019 року), Верховний Суд висловив свою позицію щодо звернення стягнення на нерухомість, в якій зареєстровані діти на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Приймаючи рішення, Верховний Суд виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, Верховний Суд зробив висновок, що суди попередніх інстанцій не врахували, що на виконанні перебував виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки.

У відповідності до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Ураховуючи, що на виконанні приватного виконавця приватного округу м. Києва Маляр Я.А. перебуває виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду, яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не може перешкоджати виконанню судового рішення, тож бездіяльність приватного виконавця щодо не вчинення виконавчих дій спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом постанови від 15.05.2019 року №678/301/12 Велика Палата Верховного Суду не знайшла факту порушення виконавцем прав та законних інтересів зареєстрованої дитини. Судді зазначили, що «судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки».

Подібна правова позиція була зазначена у постанові Верховного Суду № 666/288/16-ц від 27.11.2019 року та постанові Верховного Суду № 678/301/12 від 15.05.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 261, 353-355, 447-453 ЦПК України, Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку», суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляр Яна Анатолійовича, боржник: ОСОБА_1 - задовольнити.

Бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляр Яна Анатолійовича у виконавчому провадженні №64788545 щодо ухилення від вчинення виконавчих дій спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є ј частина кв. АДРЕСА_1 , в цілому належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.02.2002 року виданого Групою приватизації Управління справами Верховної Ради України згідно з розпорядженням №26 від 18.02.2002 року - визнати неправомірною.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляр Яна Анатолійовича усунути порушення прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у виконавчому провадженні №64788545 шляхом здійснення виконавчих дій спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки, що у виконавчому провадженні №64788545 згідно постанови про опис і арешт майна (коштів) боржника від 12.11.2021 року складає ј частину кв. АДРЕСА_1 , та у відповідності до вимог чинного законодавства України передати вказане описане та арештоване майно на реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 14.07.2022 року.

Суддя -