Провадження № 22-ц/801/1116/2022
Провадження № 22-ц/801/1117/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуСправа № 127/13491/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

за участю секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2022 року, ухвалені у цій справі в м. Вінниця суддею цього суду Ан О.В.,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку в подвійному розмірі, пені, відсотків за користування коштами та інфляційних збитків, мотивуючи його тим, що 13 серпня 2020 року ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 та позивач уклали договір намірів, відповідно до якого до 28 вересня 2020 року продавець мав передати у власність покупця за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу належні ОСОБА_4 37/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язався прийняти у власність та оплатити вартість зазначену у договорі.

Також сторони погодили, що у випадку не підписання основного договору у визначений строк продавець повертає покупцю суму завдатку у подвійному розмірі, а в разі прострочення сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми боргу, інфляційні втрати, проценти в розмірі 30% річних.

В якості завдатку позивач надала ОСОБА_3 450 000 грн., однак, договір купівлі - продажу в встановлений строк укладений не був.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після оформлення спадщини спадкоємці договір купівлі-продажу з позивачем також не уклали.

Оскільки ОСОБА_1 вступала в правовідносини з ОСОБА_4 , то зобов`язання щодо повернення коштів виникло у його спадкоємців: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідних частках, а саме 1/3 та 2/3 частки відповідно, на користь ОСОБА_1 900 000 грн, з яких 450 000 грн сума завдатку та 450 000 грн додаткова сума завдатку у розмірі завдатку, а також за період прострочення від суми завдатку з 29 вересня 2020 року до 26 травня 2021 року інфляційні втрати в сумі 36 760,96 грн, пеня в розмірі 37 503,10 грн та 30% річних - 88 672,13 грн. Вказати, що органу, який здійснюватиме примусове виконання рішення суду у цій справі слід розрахувати остаточну суму 30 % річних та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу в розмірі 450 000 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідних частках, а саме 1/3 частка та 2/3 частки відповідно, на користь ОСОБА_1 , починаючи з 27 травня 2021 року, але не більше, ніж за три роки для річних відсотків та одного року для пені.

20 вересня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Піпко А.М. подав заяви про відмову від позовних вимог до ОСОБА_3 та зменшення позовних вимог, мотивуючи їх тим, що ОСОБА_3 сплатила частину завдатку в розмірі 150 000 грн, а тому позивач не вбачає підстав для стягнення з неї штрафних санкцій.

Крім того, позивач вирішила зменшити позовні вимоги до ОСОБА_2 , мотивуючи це тим, що остання прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 в розмірі 2/3 часток спадкового майна, а тому до складу спадщини відійшли зобов`язання щодо повернення позивачу 2/3 часток від 450 000 грн, що складає 300 000 грн.

Тому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову суму в розмірі 300 000 грн за рахунок звернення стягнення на належні ОСОБА_2 37/50 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що отримані нею у спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 300 000 грн за рахунок звернення стягнення на належні ОСОБА_2 2/3 частини спадкового майна, що складається з 37/50 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , отриманих нею у спадщину після смерті ОСОБА_4 . Вирішено питання судових витрат по сплаті судового збору.

02 травня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Піпко А.М. подав до суду заяву про винесення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що рішенням суду було задоволено позовні вимоги, а тому позивач має право на відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 11846,20 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2022 року цю заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 11 846,20 грн.

Не погодившись з ухваленими рішеннями ОСОБА_2 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення, якими відмовити у задоволені позову та заяви в повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законні та обґрунтовані.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідають цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 1982 року ОСОБА_4 прийняв у дарунок житловий будинок з господарськими спорудами по першому АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за № 2-400 від (т. 14 а. с. 22-23).

Договором дарування, зареєстрованим в реєстрі № 2-694 від 22 березня 1989 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 12/50 частин житлового будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 66-67).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 03 липня 2013 року уклали шлюб (т. 1 а. с. 21).

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 25 січня 1962 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 19 жовтня 1984 року підтверджено, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) є донькою ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 94-95).

Довіреністю від 20 травня 2015 року, зареєстрованою в реєстрі за № 216, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших органах, установах, підприємствах та організаціях та, зокрема, уповноважив на вчинення будь-яких дій що до належного йому рухомого і нерухомого майна. (т. 1 а. с. 32).

13 серпня 2020 року ОСОБА_4 від імені та в інтересах якого діяла представник за довіреністю ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої уклали договір намірів (т. 1 а. с. 33).

За умовами договору сторони домовилися, що у строк до 28 вересня 2020 року продавець зобов`язується передати у власність покупця за нотаріально вчиненим договором купівлі-продажу (надалі - основний договір) належні йому 37/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язується прийняти у власність житловий будинок та оплатити продавцю його вартість, визначену у цьому договорі. Житловий будинок, що має бути відчужений за основним договором, належить продавцю на підставі договору дарування, посвідченого 23 квітня 1982 року в Другій Вінницькі державній нотаріальній конторі та зареєстрованого в реєстрі за № 2-400. Сторони домовилися про такі істотні умови основного договору: житловий будинок продається за остаточно визначеною сторонами вартістю - 450 000 грн; строк укладення основного договору до 28 вересня 2020 року; в якості забезпечення виконання зобов`язання щодо укладення вищевказаного договору купівлі - продажу житлового будинку покупець передав, а продавець прийняв до підписання цього договору в якості завдатку грошову суму в розмірі 450 000 грн, про що свідчить підпис представника продавця у даному договорі та розписка, дана сума враховується при розрахунках, сторін за основним договором.

Розпискою віл 13 серпня 2020 року ОСОБА_3 підтвердила, що діючи на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_4 згідно договору про намір укладення договору купівлі-продажу отримала від ОСОБА_1 450 000 грн в якості завдатку (т. 1 а. с. 34).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 07 жовтня 2020 року Вінницьким міським ВДРАЦС ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (т. 1 а. с. 81).

13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Домбровською І.Є. було заведено спадкову справу №14/2020 до майна померлого ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 79-119).

Заяви про отримання спадщини до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Домбровській І.Є. подали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 80, 93).

ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 13 грудня 1990 року (т. 1 а. с. 101), відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 99).

З наданої приватному нотаріусу Домбровській І.Є. відповіді КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» видно, що відповідно до інвентаризаційної справи №5842 на житловий будинок АДРЕСА_3 станом на 29 грудня 2012 року за ОСОБА_4 зареєстровано 37/50 часток житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями на підставі договору дарування (т. 1 а. с. 111).

17 січня 2021 року ОСОБА_1 надіслала приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Домбровській І.Є. претензію, в якій повідомила про укладений договір намірів з умовами та розписку, та просила повідомити спадкоємців про вимоги кредитора на суму 900 000 грн (т. 1 а. с. 102-103).

Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі 12 червня 2021 року за №409, спадкоємці померлого ОСОБА_4 : дружина ОСОБА_3 отримала у спадок 1/3 частку, а дочка ОСОБА_2 - 2/3 частки майна, - 37/50 житлового будинку АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 118).

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи видно, що умови укладеного договору намірів є дійсними та у судовому порядку не оспорювалися.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс - грошова сума або інші матеріальні цінності, що видаються наперед у рахунок заробітку, належних платежів за товари. Законодавець не висуває вимог до форми укладення договору авансу.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. . Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд першої інстанції встановивши, що кошти були отримані ОСОБА_3 в якості авансу по договору від 13 серпня 2020 року та оскільки договір купівлі-продажу частини будинку АДРЕСА_3 укладений не був, дійшов вірного висновку, що цей аванс в розмірі 450 000 грн є безпідставно отриманими коштами та підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно сти. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_4 , підлягає стягненню заборгованість на користь ОСОБА_1 в межах спадкового майна, тобто в розмірі 2/3 частки заборгованості, що складає 300 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що у договорі невірно вказано прізвище продавця апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки, на думку колегії суддів, в даному випадку має місце описка, оскільки далі вірно вказано дані про особу ОСОБА_4 .

Твердження апелянта про відсутність у неї обов`язку повертати кошти, отримані ОСОБА_4 суд відхиляє як необгрунтовані, оскільки вони спростовуються вищевказаними нормами матеріального права, за якими до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність доказів отримання спірних коштів ОСОБА_4 , оскільки в розумінні ст. 81 ЦПК України, саме на відповідача покладався обов`язок довести такі обставини.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції та до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд вважає, що апеляційна скарга на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2022 року не підлягає до задоволення з огляду на таке.

У апеляційній скарзі апелянт робить висновок про його незаконність як наслідок після скасування рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд визнає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, то, відповідно і додаткове рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Розмір витрат на правничу допомогу апелянт не оспорює, а тому, в силу вимог ст. 367 ЦПК України, він апеляційним судом не перевіряється.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. , 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

М. М. Якименко

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року