20.07.2022 Єдиний унікальний № 371/770/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/770/21

провадження № 2/371/155/22

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Марусич А.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання торгів недійсними, скасування протоколу про проведення електронних торгів, скасування акту про реалізацію арештованого майна, стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 3 вересня 2018 року на електронних торгах він ридбав лот № 298460 на суму 5090, 00 грн., про що був складений протокол № 355657. Лот складався з 16 позицій. Кошти за придбаний лот ним були переведені 5 версеня 2018 року на рахунок продавця, зазначеного у протоколі проведення електронних торгів, а саме на рахунок Миронівського РВДВС Головного територіального управління Міністерства юстиції у Київській області.

В жовтні 2018 року він отримав акт про реалізацію арештованого майна на електронних торгах та звернувся до Миронівського РВДВС з метою забрати придбане майно. Державний виконавець повідомила, що майно необхідно забрати у його зберігача, яким є боржник за виконавчим провадженням, вказала адресу та надала копію акту опису та арешту майна.

Прибувши до місця зберігання майна, вказаного в акті, а саме до будинку під номером АДРЕСА_1 , зі слів дружини боржника він дізнався, що майно, яке перебувало на зберіганні, вже відсутнє.

В зв?язку з відсутністю у зберігача майна, придбаного на електронних торгах, він звернувся до начальника Миронівського РВДВС та генерального директора ДП «СЕТАМ» із заявою про повернення коштів, сплачених за нього.

На заяви він отримав відповіді з повідомленням про відсутність підстав для повернення коштів.

Зазначив, що до договіру купівлі продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), за правилом статті 656 ЦК України, застосовуються загальні положення про купівлю продаж. Тому вважає, що в зв?язку з невиконанням продавцем, яким є в даному випадку Миронівським РВДВС, умов договору купівлі продажу з передачі майна, перераховані ним кошти у розмірі 5090,00 грн. підлягають стягненню в судовому порядку, як безпідставно отримані.

Крім того, вважає, що з відповідачів підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов?язання.

Просив суд визнати торги недійсними, скасувати протокол про проведення електронних торгів № 355657 від 3 версеня 2018 року, скасувати акт про реалізацію арештованого майна від 24 вересня 2018 року, стягнути безпідставно отримані кошти в розмірі 5090,00 грн., інфляційні втрати за користування грошовими коштами в розмірі 1084,00 грн., 3% річних за користування грошовими коштами в розмірі 152,20 грн., комісійний сбір банку у сумі 56 грн.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

28 жовтня 2021 року копію ухвали про відкриття спрощеного провадження та копію позовної заяви з додатками відправлено учасникам справи.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідно до положень статті 274 ЦПК України,Ж справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

25 листопада 2021 року представник відповідача ДП «СЕТАМ» направив до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Заперечення проти позовних вимог обґрунтував тими обставинами, що 3 версеня 2018 року відбулися електронні торги, за результатами яких реалізовано рухоме майно в кількості 16 позицій за реєстраційним номером лота 298460. За результатами торгів складено протокол № 355657, а переможцем визнано учасника № 10 з ціною продажу 5090,00 грн.

Вказані елекстронні торги відбулися з дотриманням норм чинного законодавства. ДП «СЕТАМ» виконувало функції організатора електронних торгів, який діяв винятково в межах повноважень, визначених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 версеня 2016 року.

Дії ДП «СЕТАМ», як організатора електронних торгів, щодо реалізації арештованого майна відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначив, що електронні торги є аукціоном, а тому особливості укладення договорів на електронних торгах визначаються Порядком реалізації арештованого майна.

Порядком реалізації арештованого майна передбачено, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках передбачених законодавством (п. 8 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна).

Позивач отримав документ, який підтверджує факт виникнення права власності на майно, що свідчить про укладення договору купівлі продажу за результатами проведення електронних торгів.

Вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки визанння недісним правочину можливе у випадку недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 статті 203 ЦК України.

Відтак позивачем не наведено обставин порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна та статті 203 ЦК України під час проведення електронних торгів.

Оскільки ДП «СЕТАМ» діяло в межах чинного законодавства, а позивачем позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій інших осіб, вважає, що вимоги позивача до ДП «СЕТАМ» не підлягають до задоволення та просив відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів повністю.

7 грудня 2021 року від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких він не погодився з аргументами, викладеними представником ДП «СЕТАМ» у відзиві на позовну заяву. Зазначив про необхідність практичного застосування ефективного механізму захисту його порушеного відповідачем права для забезпечення дотримання принципу верховентсва права. Просив зобов?язати відповідача задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Від відповідача Миронівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відзив на позов не надходив.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено такі фактичні обставини.

3 вересня 2018 року за організації ДП «СЕТАМ» відбулися електронні торги, за результатами яких було реалізоване рухоме майно в кількості 16 позицій за реєстраційним номером лота 298460. За результатами торгів складено протокол № 355657, а переможцем визнано учасника № 10 з ціною продажу 5090,00 грн.

Позивачем ОСОБА_1 , як переможцем торгів по вказаному лоту, було сплачено на рахунок Миронівського РВДВС 4835,50 грн. за придбання лоту та винагороду організатору торгів у розмірі 254,50 грн.

Вказані обставини підтверджуються даними протоколу № 355657 проведення електронних торгів від 3 вересня 2018 року (а.с. 36), даними квитанцій ID 800409990 від 2 вересня 2018 року та № 37 від 5 вересня 2018 року (а.с. 35,36).

За результатом проведених торгів, державним виконавцем Миронівського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкрабою Т.В. 24 вересня 2018 року було складено акт про реалізацію арештованого майна на електронних торгах. Вказаний акт затверджений начальником відповідного відділу державної виконавчої служби 24 вересня 2018 року. За даними акту, позивач став переможцем торгів за результатами реалізації рухомого майна в кількості 16 позицій, що належить ОСОБА_2 , при примусовому виконанні виконавчого листа № 371/655/14-ц від 16 липня 2014 року, виданого Миронівським районним судом на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 32838,60 грн.

Згідно даних акту опису та арешту майна від 15 вересня 2014 року, державним виконавцем описано рухоме майно боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , описане майно передано на відповідальне зберігання боржнику ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються даними акту опису та арешту майна від 15 вересня 2014 року (а.с. 39-40), акту про реалізацію арештованого майна на електронних торгах від 24 вересня 2018 року (а.с. 38).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Миронівського РВДВС із заявою від 31 жовтня 2018 року та до ДП «СЕТАМ» із заявою від 6 грудня 2018 року про те, що придбане ним за результатами електронних торгів майно він не отримав в зв?язку з тим, що 6 позицій з нього були відсутні взагалі, а решта майна була в непридатному для використання стані. В зв?язку з чим він майно не забрав, не підписав акт приймання передачі та просив повернути гарантійний внесок у розмірі 254,50 грн. та сплачену ним вартість лоту в розмірі 4835,50 грн.

Миронівським РВДВС 28 листопада 2018 року за № 15179 надано відповідь, згідно з якою заявнику надано роз?яснення положень статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 388 Кримінального кодексу України щодо порядку зберігання майна, на яке накладено арешт, та повідомлено про відповідальність осіб, які є зберігачами арештованого майна, а також про наслідки вчинення незаконних дій щодо майна, на яке накладено арешт (а.с. 42).

ДП «СЕТАМ» 13 грудня 2018 року за № 2491/Т-2093-18/13 на заяву позивача надало відповідь, в якій позивача повідомлено, що електронні торги по лоту 298460 є такими, що відбулися, а тому повернення коштів, набутих стороною за договором, який відбувся, за вимогою іншої сторони, суперечать нормам цивільного законодавства. Зазначено, що підстави для повернення гарантійного внеску відсутні, оскільки ДП «СЕТАМ» в повному обсязі виконало свої зобов?язання перед учасниками електронних торгів (а.с. 44-45).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цією ж статтею визначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 у справі №6-116цс12 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17.

Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 372/3161/18 підкреслив, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з Порядком, електронні торги продаж майна за принцом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

За змістом постанови Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Позивачем під час розгляду справи не доведено сукупність цих обставин, зокрема не надано належних і допустимих доказів, що під час проведення електронних торгів, складення протоколу проведення електронних торгів № 355657 від 3 вересня 2018 року та акту про реалізацію арештованого майна мали місце порушення Порядку реалізації арештованого майна, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів організатором електронних торгів. Позивачем позовні вимоги в цій частині обґрунтовані лише обставинами відсутності у зберігача та пошкодження придбаного на електронних торгах майна.

Таким чином, відсутні підстави для визнання торгів недійсними, скасування протоколу проведення електронних торгів № 355657 від 3 вересня 2018 року, скасування акту про реалізацію арештованого майна.

Щодо вимог позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 5090,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 1084,00 грн., 3% річних у розмірі 152,20 грн., комісійного збору банку у розмірі 53 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл. 83 ЦК застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 3 статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати підставу та предмет позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред?явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з?ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Тобто, перш, ніж прийняти рішення, суд зобов?язаний перевірити наявність обставин (підстав), якими позивач обґрунтовує свої вимоги, їх правомірність та чи доводять вони заявлені позовні вимоги, і в залежності від встановленого прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Матеріали справи не містять доказів того, що кошти у розмірі 5090,00 грн. набуті відповідачами за відсутності правової підстави або того, що підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилом статті 10 Закону № 1404-VIII, одним із заходів примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об?єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно статті 48 Закону № 1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до пунктів 13, 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім`я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім`я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі необхідності (наявність інформації про псування або розтрату майна тощо) виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому виконавець готує повідомлення до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Факт передачі майна новому зберігачу засвідчується актом виконавця або актом приймання-передавання майна, який долучається до постанови про заміну зберігача.

Виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.

Таким чином, саме державний виконавець наділений повноваженнями вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану, з метою запобігання втраті чи розтраті зберігачем майна, передати таке майно іншому зберігачу, звертатись до компетентних органів для вирішення питання про притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

У разі виявлення розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановлення незаконних дій з цим майном, виконавець мав скласти про це акт і звернутися з відповідним повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.

Натомість, жодні ефективні дії, спрямовані на збереження майна позивача та відновлення його порушеного права власності, державним виконавцем не вчинялися. Хоч про втрату описаного та арештованого майна, а також про порушення відповідальним зберігачем заборони відчуження майна державному виконавцю було повідомлено позивачем.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 79 Закону Закону № 1404-VIII визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з тексту позовної заяви та матеріалів справи, позивачем бездіяльність державного виконавця відносно вжиття заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану, з метою запобігання втраті чи розтраті зберігачем майна, не оскаржувалася. Відповідний акт про відсутність чи псування майна не складався.

Таким чином, позивачем, окрім власних свідчень, не надано належних та допустимих доказів, зокрема акту державного виконавця, які б підтверджували факт відсутності та псування майна, що було придбане ним на електронних торгах та перебувало на зберіганні у боржника.

Висновки за результатами розгляду

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

За правилами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статтей 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обовязок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання торгів недійсними, скасування протоколу про проведення електронних торгів та акту про реалізацію арештованого майна є необґрунтованими, оскільки судом не встановлено обставин, що свідчили б про порушення правил проведення електронних торгів чи порушення прав або інтересів позивача під час їх проведення.

Також позивачем не доведено факт пошкодження чи відсутності у зберігача спірного майна, за яке позивач просить стягнути кошти, а тому суд вважає недоведеними позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 5090,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та комісійного збору банку не підлягають до задоволення, оскільки вони є похідними від вимог про стягнення безпідставно набутих коштів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання торгів недійсними, скасування протоколу про проведення електронних торгів, скасування акту про реалізацію арештованого майна, стягнення безпідставно набутих коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

Миронівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ідентифікаційний код 34970119, адреса місцезнаходження: будинок під номером 58А, вулиця Соборності, місто Миронівка, Обухівський район, Київська область.

Державне підприємство «СЕТАМ», ідентифікаційний код 39958500, адреса місцезнаходження: будинок під номером 4-6, вулиця Стрілецька, місто Київ.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук