ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3420/22 Справа № 205/9281/20 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2020 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що між ним та ОСОБА_1 12 жовтня 2019 року укладено Договір оренди нежитлового приміщення №121019 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в тимчасове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з опалювальних приміщень площею 226 м2 і гардеробної 6 м2. Відповідач, в порушення умов Договору, не сплачувала в повному обсязі плату за оренду приміщення, тому, станом на 06 січня 2020 року, утворилась заборгованість в розмірі 71 000 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати за період з 17 жовтня 2019 року по 06 січня 2020 року в розмірі 71 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна-задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати орендної плати за період: з 17.10.2019 року по 06.01.2020 року в розмірі 71 001,00 грн.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 840.80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року по справі №205/9281/20 просить рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року у справі №2/205/211/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна у розмірі 71001,00 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року по справі №205/9281/20 від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди нежилого приміщення №121019 (а.с.8-12).

Відповідно до п.1.2. Договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування (оренду) на умовах, викладених в цьому Договорі та невід`ємних додатках до нього приміщення, які складаються з опалювальних приміщень площею 226 м2 і гардеробної 6 м2, розташованих на третьому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язується сплачувати орендну плату у строки, у розмірах та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з пп.4.1.1. п.4.1. Договору розмір орендної плати за один календарний місяць використання орендованого приміщення складає 30 000 грн. Орендодавець надає орендарю пільговий період із сплати орендної плати, а саме: з моменту укладення Договору та до 12 листопада 2019 року орендна плата становитиме 1 грн.

Підпунктом 4.1.2. п.4.1. Договору встановлено, що орендні платежі вносяться щомісячно не пізніше 5 числа. Орендар зобов`язаний сплачувати орендні платежі не пізніше зазначеної дати.

Відповідно до пп.4.2.1. п.4.2. Договору вартість комунальних послуг не враховуються у вартість орендної плати та сплачується окремо, у відповідності до наданого рахунку.

Також у Договорі зазначено, що він вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 12 жовтня 2020 року.

Відповідно до акту приймання-передачі приміщення в оренду від 22 жовтня 2019 року, підписаного сторонами ОСОБА_1 прийняла, зазначене в Договорі приміщення (а.с.13).

З відзиву ОСОБА_1 вбачається, що до 17 березня 2020 року вона здійснювала господарську діяльність та користувалася орендованим приміщенням.

Згідно з ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.560 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) і згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У позові ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором в розмірі 71 001 грн. за період з 12 жовтня 2019 року по 31 січня 2020 року. Заборгованість визначена за наступним розрахунком: з 12 жовтня по 12 листопада 2019 року - 1 грн., з 12 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року - 18 000 грн., з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 30 000 грн., з 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року - 30 000 грн., а всього 78 001 грн. за вирахуванням оплачених 7 000 грн. складає 71 001 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором оренди з 17 жовтня 2019 року по 06 січня 2020 року в розмірі 71 001 грн. підлягають задоволенню, оскільки з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати, а ОСОБА_1 до 17 березня 2020 року здійснювала господарську діяльність та користувалася орендованим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що вона не мала права здійснювати господарську діяльність, так як Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 року Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 починаючи з 17.03.2020 року було встановлено обмеження щодо здійснення суб`єктами господарської діяльності та встановлено заборону роботи суб`єктів господарювання, а тому наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом позову є оплата заборгованості за період з 17 жовтня 2019 року по 06 січня 2020 року, тобто до початку дії зазначеної Постанови.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова