Справа № 369/2440/22
Провадження № 2-о/369/119/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2022 м. Київ

03 червня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Штанько В.О.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Шаповал О.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката Кужим А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 28 серпня 2011 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 1352. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.08.2011 року. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.12.2014 року серії НОМЕР_1 .

Через подружню зраду ОСОБА_2 і домашнє насилля чоловіка над родиною шлюб між сторонами було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду від 02.03.2021 року.

Сторони досягли згоди щодо утримання спільної дитини та участі у її вихованні шляхом укладення 28 січня 2021 року договору між батьками про визначення місця проживання дитини., умов її утримання та участі батьків у її вихованні, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 61.

Згідно даного договору ОСОБА_2 повинен щомісячно сплачувати ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , 2014 р.н., в сумі 1000 грн. щомісячно до виповнення повноліття. Оскільки ОСОБА_2 аліменти не сплачував, то відбулось звернення із заявою з вимогою сплати від 08.02.2022 року. Після цього ОСОБА_2 почав мстити дочці і колишній дружині. Квартира, в якій зареєстрована і проживає ОСОБА_4 з дочкою, є спільною власністю подружжя, придбана у шлюбі, за спільні кошти подружжя.

Після розлучення ОСОБА_2 став ще гірше себе вести, перестав взагалі приймати участь в утриманні дитини, не сплачує аліменти на дитину більше року, постійно вчиняє сварки, залякує дитину, б`є колишню дружину.

29.01.2022, 01.02.2022, 02.02.2022, 10.02.2022 ОСОБА_2 вчиняв домашнє насилля. 29.01.2022, 01.02.2022 він вчиняв сварки при дитині, принижував ОСОБА_1 , штурхав та бив колишню дружину. 02.02.2022 року він знущався над дитиною, психологічно давив на дитину, довів дочку до істерики. Дитина категорично не бажає спілкування з батьком і панічно боїться батька, потребує консультацій психолога (висновок невролога). 10.02.2022 року він погрожував колишній дружині вбивством. Вчиняв сварки. Доказами побиття є фотознімки, медичні документи, пояснення ОСОБА_1 і свідків, протоколи поліції і талони про прийняття заяви до поліції.

01.02.2022 року на ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за домашнє насилля згідно ч. 1 ст. 173-2 КУПАП. Того ж дня було виписано терміновий обмежувальний припис і заборонено ОСОБА_2 з`являтись у місці проживання колишньої дружини і дочки. ОСОБА_1 звернулась до центру соціальних служб і психологічною допомогою для дитини-інваліда. Актом про потреби сім`ї від 07.02.2022 та висновком про потреби сім`ї зафіксовано факт насильства ОСОБА_2 над дитиною і над родиною в цілому.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 просила терміново видати обмежувальний припис стосовно громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) Заборонити протягом шести місяців громадянину України ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) потерпілої ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , і її малолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 , в місцях роботи, по місцю знаходження салону і здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , і навчання її малолітньої дитини ОСОБА_2 , 2014 року народження, в ліцеї № 1 за адресою: АДРЕСА_4 , у місці проживання, перебування, навчання, роботи контактування у будь-якій формі з постраждалими особами; 2) Протягом шести місяців заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , і її малолітньою дитиною-інвалідом ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через інтернет мережі, соціальні мережі, близьких родичів та друзів; 3) Протягом шести місяців заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань 5000 метрів до місця проживання (перебування) роботи, місця знаходження, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 і її малолітньою дитиною-інвалідом ОСОБА_2 ..

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 адвокат Шаповал О.В. заяву про видачу обмежувального припису підтримала і просила задовольнити.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 і його представник адвокат Кужим А.М. заяву не визнали і заперечували проти її задоволення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді заяви, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачена можливість батьків дитини у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", подати заяву про видачу обмежувального припису.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 28.08.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В подружжя ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дочка ОСОБА_2 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2021 року заяву ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 28.08.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 1352.

ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.01.2014 квартира за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Як зазначав ОСОБА_2 і представник ОСОБА_2 , дана квартира, в якій проживають ОСОБА_1 з дитиною, є також і єдиним житлом ОСОБА_2 .. Іншого житла він не має.

До суду заявниця ОСОБА_1 надала копії: Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 07.02.2022 року, Висновку оцінки потреб особи від 07 лютого 2022 року, Акту обстеження умов проживання від 07 лютого 2022 року, Висновку оцінки потреб сім`ї від 07.02.2022 року, Акту оцінки потреб сім`ї/особи, в яких вказано, що в сім`ї відбувається домашнє насильство зі сторони батька дитини, дитина любить маму, з батьком спілкуватись не має бажання. Але ці факти були викладені лише зі слів матері.

Заявниця ОСОБА_1 зверталась до Бучанського РУП ГУНП в Київській області 10 лютого 2022 року з приводу домашнього насильства з боку ОСОБА_2 ..

Також до заяви про видачу обмежувального припису заявниця додала копії медичних документів.

Суд не бере до уваги надані заявником фотографії з підстав їх невідповідності критерію належності доказів. Крім того, заявницею було надано суду копії письмових пояснень свідків, які також є недопустимими доказами з огляду на те, що свідки не складали суду присягу і не попереджались судом про кримінальну відповідальність за відомо неправдиві показання.

В свою чергу, заінтересованою особою ОСОБА_2 було надано копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 ..

Як пояснив представник заінтересованої особи ОСОБА_2 щодо вказаних подій, що стали предметом даного розгляду в суді, то був складений протокол про адміністративне правопорушення як відносно ОСОБА_1 , так і відносно ОСОБА_2 , і на даний час справа про адміністративне правопорушення ще не розглянута судом.

Крім того, як вказував ОСОБА_2 і його представник, ОСОБА_1 разом з дитиною виїхали за межі України і перебувають у Польщі.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (розділ IV "Окреме провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Встановивши, що заявник ОСОБА_1 і її представник не надали суду належних і достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 259, 264, 268, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 06 червня 2022 року.

Суддя Л.М.Ковальчук