Справа № 158/1176/21 Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В.
Провадження № 22-ц/802/639/22 Категорія: 8 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Деренька Романа Івановича про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом і скасування рішення державного реєстратора за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 році ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2020 року, яке набрало законної сили, за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що 23 березня 2021 року, вона звернулась до Державного реєстратора про реєстрацію права власності на спадкове майно і їй стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право власності №39476818 від 01.12.2020 року, відповідно до якого державним реєстратором - приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Деренько Р. І. здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 за відповідачем по справі ОСОБА_4 . Підставою для державної реєстрації за відповідачем по справі вищевказаного спадкового майна слугувало свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дереньком Р.І. 01 грудня 2020 року за реєстровим номером 3195.

Вважає, що вищевказане свідоцтво про право на спадщину є незаконним та таким, що порушує її право на спадкування, а отже підлягає скасуванню, оскільки саме вона фактично прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , вступивши у фактичне володіння та розпорядження спадковим майном, а також шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дереньком Р. І. 01 грудня 2020 року за реєстровим номером 3195, та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Деренька Р. І. про державну реєстрацію права власності (індексний номер 55455584 від 01.12.2020 р.) за ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 57,5 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218 зі скасуванням запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №39476818 від 01.12.2020 року.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дереньком Романом Івановичем 01 грудня 2020 року за реєстровим номером 3195.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Деренька Р. І. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 57,5 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке посвідчене приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дереньком Р. І. 01 грудня 2020 року за реєстровим номером 3195 зі скасуванням запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №39476818 від 01.12.2020 р.

В задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Деренька Р. І. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2270 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково встановив, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, а натомість він не довів факт прийняття спадщини його батьком ОСОБА_6 після смерті діда ОСОБА_5 . Вважає, що такого висновку суд дійшов, неправильно оцінивши докази, що містяться у справі, та неправильно застосувавши норми матеріального права, а саме ст. 549 ЦК УРСР. Суд невірно вважав, що надані позивачем докази свідчать про прийняття нею спадщини шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, безпідставно взявши до уваги довідку виконавчого комітету Цуманської селищної ради №101 від 16.02.2020, в якій зазначено, що ОСОБА_1 почала фактично користуватися спадковим майном по спливу шести місяців після смерті спадкодавця шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки така подана після пропуску строків, визначених ст. 549 ЦК УРСР, а саме 16.03.2020 р. Також зазначені в довідці обставини, які підтверджують фактичний вступ ОСОБА_1 шляхом садіння городу, збирання врожаю та ремонту житлового будинку не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фактично ОСОБА_4 проживав у спірному житловому будинку після смерті його батька ОСОБА_5 та здійснював догляд за будинком.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, необгрунтованою, такою, що не підтверджена жодними належними та допустимими доказами. Вважає, що її брат, а згодом і племінник, не прийняли спадщину після смерті її батька ОСОБА_5 , оскільки брат не був зареєстрованим разом зі спадкодавцем і у встановлений шестимісячний строк не подав заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, а почав фактично прожвиати у спадковому будинку лише після спливу понад два роки після смерті батька. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення залишити в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити. Зазначила, що сторона відповідача в частині відмови у позові до приватного нотаріуса апеляційних вимог не висловлює, з рішенням у цій частині погоджується.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили залишити в силі рішення суду першої інстанції з огляду на його законність та обгрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки по справі ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.06.2000 р. (т. 1 а.с. 13).

З копії будинкової книги для прописки громадян, довідок Цуманської селищної ради №648 та №649 від 05.11.2020 р. та витягу з погосподарської книги Цуманської селищної ради вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , 1955 року побудови значиться за ОСОБА_5 і на день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 - у ньому був зареєстрований та проживав лише ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 83, 84).

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Цуманської селищної ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно було визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане рішення за апеляційною скаргою відповідача по справі ОСОБА_4 постановою Волинського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року було скасоване, в задоволенні позову ОСОБА_1 у вказаній цивільній справі відмовлено з підстав незалучення до участі у справі як належного відповідача ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постанова Волинського апеляційного суду набрала законної сили (т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 10-13).

Судом встановлено, що 23.03.2021 р. при реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 стало відомо, що право власності на вищевказаний житловий будинок 01.12.2020 р. було зареєстровано державним реєстратором - приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дереньком Р. І. за відповідачем по справі ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2020 р. за реєстровим номером 3195.

На підтвердження прийняття спадщини батьком відповідача ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач по справі ОСОБА_4 посилається на те, що його батько ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , але не оформив своїх спадкових прав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, відповідач стверджує, що ОСОБА_6 відразу після смерті свого батька ОСОБА_5 переїхав проживати до належного спадкодавцю житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив ремонт та благоустрій прибудинкової території, здійснював платежі за комунальні послуги, на підтвердження чого надав суду договір на користування електричною енергією для побутових потреб за 2004 р. та квитанції про сплату земельного податку, оплату друкованих видань. ОСОБА_6 здійснював дані платежі в період часу з грудня 2002 року по липень 2009 року (т. 1 а.с. 184-190).

Разом з тим, як вбачається із копії спадкової справи №145/2019 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведеної приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дереньком Р. І., відповідач по справі ОСОБА_4 , як і інші спадкоємці, звернувся із заявою про прийняття спадщини 14 лютого 2020 р., у якій зазначив місце реєстрації та постійне місце проживання спадкодавця АДРЕСА_2 . (а.с. 58 т.1).

Ця обставина також стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненської області №4842 від 06.11.2019 р., де вказано, що ОСОБА_6 до дня своєї смерті постійно проживав постійно проживав за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 63 т.1).

10 березня 2020 року за вих. №96/02-14 приватним нотаріусом Дереньком Р.І. було зроблено запит до Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області про надання інформації щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відповідь на який не надійшла ( а.с. 80 т. 1).

Представник відповідача покликалася на те, що основним доказом на підтвердження правомірності набуття батьком відповідача та ним самим права власності в порядку спадкування на спірний будинок в с.Кадище після смерті ОСОБА_5 є довідка селищного голови № 648 від 05.11.2020 р., де вказано, що за померлим ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_6 , який фактично прийняв спадщину після смерті батька, але не оформив своїх спадкових прав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, суд правильно не взяв до уваги лише дану довідку, як беззаперечний доказ безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки з її змісту жодним чином не вбачається, якими діями, передбаченими законом, що діяв на час смерті спадкодавця, фактично прийняв спадщину батько відповідача, а також не зазначено, з якого часу він почав проживати у спірному спадковому житловому будинку. Інших доказів відповідачем з цього приводу не надано.

Разом з тим, із дослідженої судом першої інстанції копії спадкової справи №124/2020 р. після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної 16.03.2020 р. Ківерцівською державною нотаріальною конторою, встановлено, що 16.02.2020 р. позивач по справі ОСОБА_1 звернулась до Ківерцівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт прийняття спадщини дочкою спадкодавця ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_5 також стверджується довідкою Цуманської селищної ради №101 від 01 лютого 2020 р., з якої вбачається, що будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 значиться за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкодавець до дня своєї смерті проживав у спадковому будинку один. Спадкоємець ОСОБА_1 вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (т. 2 а.с. 57, 67).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що при перевірці приватним нотаріусом Дереньком Р. І. записів у Спадковому реєстрі щодо відкритої спадкової справи після смерті ОСОБА_5 та при видачі 01.12.2020 р. відповідачу оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину не було видно запису про відкриту 16.03.2020 р. спадкову справу за заявою позивачки ОСОБА_1 у зв"язку з тим, що нотаріусом Ківерцівської держнотконтори Літвак Н. В. було допущено помилку у написанні прізвища спадкодавця та зазначено ОСОБА_7 , замість правильного ОСОБА_7 . Вказану помилку нею було пізніше виправлено.

Це підтверджується наявними у справі інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (а.с.117,118 т.1,а.с.68-70 т.2).

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 подала позов до Цуманської селищної ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно і рішенням від 14 квітня 2020 року за нею було визнано право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_4 постановою Волинського апеляційного суду від 25 серпня 2021 р. було скасоване і в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено лише з тих підстав, що до участі у справі як відповідача не залучено ОСОБА_4 .

Разом з тим, докази які наявні в справі, на підтвердження фактичного вступу ОСОБА_6 у спадщину шляхом проживання ним у спірному будинку, не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що містять у собі суперечливі обставини.

Як вбачається з довідки Зорянської сільської ради Рівненської області №4842 від 06.11.2019 р., ОСОБА_6 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживав за адресою АДРЕСА_2 , що також стверджується копією технічного паспорту на вищевказане житло, виготовленого станом на 18.06.2007р. (т. 1 а.с. 16-18, 63, 93).

Натомість, апелянт як на підставу прийняття спадщини його покійним батьком, покликається на те, що ОСОБА_8 проживав за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 , де і помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, в якому зазначено місце смерті с. Кадище Ківерцівського району Волинської області. Однак, жодних інших документів чи пояснень свідків на підтвердження дійсного проживання ОСОБА_6 в шестимісячний строк після смерті батька та його фактичний вступ у спадщину матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом

(стаття 1301 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, позивач в суді апеляційної інстанції пояснила, що вона проживала на час смерті батька та брата і до сьогоднішнього часу у будинку, що фактично знаходиться на близькій віддалі від спадкового будинку, а тому здійснювала постійний догляд за батьком, а пізніше і допомагала своєму братові. Одразу після смерті батька ОСОБА_5 у шестимісячний строк вона фактично вступила у спадкові права, обробляючи город, дбаючи про будинок та інші господарські споруди, володіючи документами на цей будинок, зокрема будинковою книгою, яку вона подала в оригіналі для огляду апеляційному суду.

В суді апеляційної інстанції обидві сторони висловились, що мали намір дійти мирного вругелювання даного спору, вважаючи, що справедливим було би спадкове майно розділити порівну, однак не дійшли відповідної згоди.

Таким чином, беручи до уваги наведені доводи, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дереньком Р. І. 01 грудня 2020 р. за реєстровим номером 3195, та скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Деренька Р. І. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 57,5 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке посвідчене приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дереньком Р. І. 01 грудня 2020 р., оскільки ОСОБА_4 неправомірно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, набувши право власності на спірний житловий будинок у порушення прав інших заінтересованих осіб, а саме - позивачки ОСОБА_1 .

При цьому слід зазначити, що сторони не позбавлені процесуальної можливості вирішити даний спір в іншій справі, надавши свої докази та залучивши належних відповідачів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Зі змісту положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надав правильну оцінку наявним у справі доказам та вірно застосував норми матеріального права.

Таким чином, правильними є висновки суду про те, що спадкові права позивачки, яка є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5 , були порушені та підлягають судовому захисту.

Проте, виходячи зі змісту ст. 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» апеляційний суд не погоджуєтьсяся з рішенням суду першої інстанції в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності.

ВС звернув увагу на правовий висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду ВС від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19 стосовно того, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що резолютивна частина рішення підлягає зміні з виключенням із третього абзацу слів "з скасуванням запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 39476818 від 01.12.2020 р.".

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в решті позову суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, в цілому правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення частково відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні, а слід його змінити.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення має бути змінене.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2022 року в даній справі змінити, виключивши з третього абзацу його резолютивної частини слова "з скасуванням запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 39476818 від 01.12.2020 р."

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді