Справа № 146/1181/21
Провадження № 22-ц/801/1198/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуСправа № 146/1181/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 травня 2022 року, ухвалене суддею Пилипчуком О.В. в смт Томашпіль, повне рішення складено 23 травня 2022 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центр надання адміністративних послуг Томашпільської селищної ради, про повернення з незаконного володіння земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- зобов`язати ПрАТ «Зернопродукт МХП» повернути йому земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0242 площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- скасувати державну реєстрацію права оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0242 площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проведену на підставі договору оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 (зареєстрованого 12.07.2017 Державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Савчуком Р.А. під №21410756).

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником зазначеної вище земельної ділянки, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (на даний час в межах Томашпільської селищної ради).

З відомостей державного земельного кадастру йому стало відомо, що на зазначену земельну ділянку існує обмеження у вигляді іншого речового права права оренди земельної ділянки за ПрАТ «Зернопродукт МХП». Однак, із вказаним товариством жодних правочинів він не укладав, договір оренди не підписував, а тому останній є таким, що не вчинявся.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 травня 2022 року позов задоволено.

Зобов`язано ПрАТ «Зернопродукт МХП» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером :04:000:0242, площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Скасовано державну реєстрацію права оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0242 площею 1,9424 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва проведену на підставі договору оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 (зареєстрованого 12.07.2017 Державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Савчуком Р.А. під №21410756).

Стягнуто з ПрАТ «Зернопродукт МХП» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме 1 816 грн судового збору та 5 148,30 грн витрат за проведення експертизи.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПрАТ «Зернопродукт МХП» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В скарзі зазначає, що на момент заключення договору сторони мали необхідний об`єм цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та направленим на заключення договору оренди. Відповідач, як орендар, використовував земельну ділянку згідно цільового призначення, не погіршував її стан та своєчасно і в повному обсязі виплачував орендну плату. Факт волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі підтверджується також тим, що позивач добровільно передав йому у користування належну на праві власності земельну ділянку, передавши при цьому копію державного акту на право власності на земельну ділянку, копію паспорту та ідентифікаційного коду. Відповідач сплачував податок за використання земельної ділянки. Тому не можна вважати неукладеним договір лише з тих підстав, що він не підписаний позивачем.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,9423 га, яка розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер 040000242, що підтверджується копією державного акту серії ВН №122138 від 28.02.2003 (а.с.9).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору оренди земельної ділянки №409-Л-Т-В від 10.11.2016, орендодавець ОСОБА_1 надав, а орендар ТОВ «Зернопродукт МХП» прийняв в строкове платне користування терміном на 15 років вказану вище земельну ділянку (а.с.10-11).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №9207834 від 17.07.2017, 12.07.2017 державним реєстратором Савчуком Р.А. за ПрАТ «Зернопродукт МХП» зареєстровано право оренди належної ОСОБА_1 земельної ділянки (а.с.12).

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну від 31.08.2021, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:000:0242, площею 1,9424 га, перебуває в оренді ПрАТ «Зернопродукт МХП».

Як на підставу для повернення земельної ділянки ОСОБА_1 посилався на те, що договір оренди він не підписував, що свідчить про відсутність його волевиявлення, як власника землі, на укладення правочину.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 29.12.2021 №8606/8607/21-21 (з урахуванням доопрацювання до вказаного висновку), підпис в графі «Реквізити сторін. ОСОБА_2 » у договорі оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 року виконаний рукописним способом кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підпис в графі «Реквізити сторін. ОСОБА_2 » у договорі оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 124-127, 150).

Згідно зі статтею 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Частиною першою статті 215 ЦК України, статтями 229-233 ЦК України передбачено недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Якщо ж встановлено, що сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підпис (відповідно до ст. 205, 207 ЦК України) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Як зазначено у частині першій статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Як встановлено висновком експерта від 29.12.2021, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі №409-Л-Т-В від 10.11.2016 виконаний не ним, а іншою особою.

За таких обставин, наявні підстави вважати, що договір оренди землі від 10 листопада 2016 року не було укладено між сторонами, що свідчить про відсутність правових підстав для використання відповідачем належної позивачу земельної ділянки.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 червня 2020 у справі № 145/2047/16-ц, при неукладеному договорі оренди власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом повернення земельної ділянки. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Оскільки договір оренди землі між ОСОБА_3 та ПрАТ «Зернопродукт МХП» укладено не було, то належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є повернення земельної ділянки позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Встановивши обставини у даній справі та врахувавши вказані вище норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що конклюдентні дії позивача, зокрема отримання орендної плати, свідчать про виконання та волевиявлення позивача в існуванні орендних відносин, однак, така позиція апелянта є хибною, оскільки факт отримання плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами договору і не створює для позивача правових наслідків.

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Апелянт стверджує, що факт волевиявлення позивача в укладенні договору оренди землі підтверджується також тим, що позивач добровільно передав відповідачу у користування земельну ділянку та документи на неї, однак, статтею 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій.

ПрАТ «Зернопродукт МХП» також наголошує на тому, що експерт прийшов лише до ймовірного висновку щодо невиконання досліджуваного підпису позивачем, відтак, висновок експерта не є належним та допустимим доказом.

Разом з тим, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з висновку експерта №8606/8607/21-21 від 29.12.2021, за результатами проведення судової експертизи експерт надав категоричний висновок, а саме, що підпис в договорі оренди землі виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Висновок не є ймовірним, оскільки не містить будь-яких припущень.

Будь-яких інших обставин, які б стверджували про неналежність чи недопустимість висновку експерта апелянтом не зазначено.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог закону, тому підстави для його скасування відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив стягнути витрати на правову допомогу, що в орієнтовному розмірі складає 3 000 гривень.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 цієї статті).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Адвокат Залокоцька В.Д. здійснювала представництво ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на підставі ордеру серії АА №1217688 від 28.06.2022.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 26.08.2021, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Залокоцькою В.Д., клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справі в судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. За надання правової допомоги гонорар сплачується авансом на підставі рахунку або за фактом надання послуг згідно акту приймання-передачі наданих послуг і рахунку. У разі бажання клієнта заявити до відшкодування витрат на правову допомогу гонорар сплачується клієнтом адвокату на стадії завершення розгляду справи (до судових дебатів) або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі на користь клієнта (пункт 3.1. договору).

У п. 3.3. договору зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат адвокат складає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У підтвердження того, що адвокатом належним чином надано клієнту правову допомогу у справі в цілому чи на окремих стадіях складається акт приймання-передачі наданих послуг (п.3.4. договору).

Згідно розрахунку витрат на правову допомогу, наданих ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, адвокатом Залокоцькою В.Д. було надані послуги на загальну суму 3 101,25 грн: аналіз документів та юридична консультація із законодавчим обґрунтуванням 1 год., вартість 1 240,50 грн; підготування відзиву до апеляційної скарги 1 год. 30 хв., вартість 1 860,75 грн.

Згідно копії квитанції про оплату правової допомоги від 28.06.2022, на підставі договору про надання правової допомоги від 26.08.2021 адвокатом Залокоцькою В.Д. прийнято від ОСОБА_1 кошти в розмірі 3 000 гривень.

В підтвердження наданої правової допомоги 11.07.2022 адвокатом Залокоцькою В.Д. та Меєчком М.В. складено акт приймання-передачі наданих послуг.

Враховуючи викладене, наявні підстави для стягнення з ПрАТ «Зернопродукт МХП» на користь ОСОБА_1 3 000 гривень витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 137, 141, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 липня 2022 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко