Справа № 2/714/30/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2022 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді Єфтемій С.М.
за участю: секретаря судових засіданЯкобан І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 27 червня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу, за умовами якого застраховано транспортний засіб «Renault Magnum» державний номерний знак НОМЕР_1 . За умовами Полісу, ПрАТ «УПСК» зобов`язалася сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам у разі настання страхового випадку.

26 березня 2018 року о 16 год. 10 хв., на авто дорозі Київ- Чоп + 29 км., сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу «Renault Magnum» державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки «SCHMITZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , унаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб «Opel Astra».

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП України) та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Власник транспортного засобу «Opel Astra» звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхову виплату, в результаті чого вказаною страховою компанією було здійснено страхову виплату в сумі 70000 грн.

Оскільки відповідач не повідомив ПрАТ «УПСК» про ДТП, і вважаючи, що сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання про відшкодування шкоди, стягується за регресною вимогою з винної в ДТП особи, позивач як особою яка набула право кредитора за Договором № 01/10/2020 від 01.10 2020 року про відступлення право вимоги укладеного із ПрАТ «УПСК», з посиланням на норми ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" просив стягнути з відповідача на відшкодування шкоди в поряду регресу кошти в сумі 70 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_5 , у судовому засіданні в режимі відео конференції позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У своєму поясненні послався на обставини викладенні у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позивача та просив відмовити у задоволенні позову. У своєму поясненні послався на те, що між ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК» було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2799375. З укладанням дагного Договору, ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання, що в разі настання страхового випадку, останнє зобов`язується сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. В даному випадку, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами. Крім цього, ОСОБА_2 , як особа винна в ДТП був притягнутий до адміністративної відповідальності. Та обставина, що страховою компанією було добровільно здійснено страхове відшкодування є свідченням визнання позивачем страхового випадку та погодження з розміром збитків. Тому, у позивача відсутні підстави для звернення до суду з регресним позовом до відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Судом встановлено, що 26 березня 2018 року, о 16 год. 10 хв., на автодорозі сполученням Київ-Чоп + 29 км., мала місце дорожньотранспортна пригода за участю автомобіля «Renault Magnum» державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки «SCHMITZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок чого, транспортному засобу «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_3 було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2018 року по справі № 3/369/1568/18 встановлено, що ОСОБА_2 куруючи автомобілем «Renault Magnum» державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки «SCHMITZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , на автодорозі сполученням Київ-Чоп + 29 км, на порушення п.п., 2.3,(б), 103 Правил дорожнього ружу України проявив неуважність при перестроюванні та не надав перевагу в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , визнаного винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особі, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За приписами частини 1, пункту 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим, одним зі видів останнього, згідно п.9 ч. 1 ст.7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Renault Magnum» державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки «SCHMITZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , яким на час ДТП керував ОСОБА_2 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2799375 від 27 червня 2017 року за договором укладеним між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_3 .

Оскільки на момент ДТП відповідальність ОСОБА_2 , тобто винної особи у вчиненні ДТП була застрахована, ОСОБА_4 як потерпілий внаслідок ДТП звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про дорожньо-транспортну пригоду для отримання регресної виплати за рахунок фонду захисту потерпілих додавши до неї необхідні документи (а.с. 15).

Відповідно до звіту № 631 про оцінку вартості збитків, акту технічного стану колісного транспортного засобу та протоколу узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 06 червня 2018 року, сторонами, тобто між ПрАТ «УПСК» та потерпілою особою ОСОБА_4 досягнуто згоди, що розмір страхового відшкодування за автомобіля «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_3 , складає 70 000грн.

Згідно платіжного доручення № 947 від 14 червня 2018 року, ПрАТ «УПСК» здійснило регламентну виплату ОСОБА_4 в розмірі 70 000 грн.(а.с. 28).

16 серпня 2018 року страховиком було направлено боржнику, тобто ОСОБА_2 лист-претензія про відшкодування збитків в розмірі 70 000 грн. в порядку регресу.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. ч. 1, 3ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з частиною 1 ст. 22 якої при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Сторонами не оспорюється, що страховиком (позивачем) виконані умови Договору страхування/Полісу №АК/2799375, а саме грошового зобов`язання шляхом виплати страхового відшкодування ОСОБА_4 в сумі 70 000грн. у зв`язку із настанням страхового випадку. Здійснені ПрАТ «УПСК» витрати по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, належним чином підтверджуються матеріалами справи.

При цьому, представником відповідача також не заперечується факт настання ДТП, визнання відповідача винним у його скоєнні як водія забезпеченого полісом № АК/2799375 транспортного засобу - автомобіля марки Renault Magnum» державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом марки «SCHMITZ» державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є відповідач.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому пунктом 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» передбачено право страховика за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов`язків учасників ДТП, у зв`язку з чим обов`язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов`язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Тому, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Тобто вищезазначені норми статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачають право страховика на звернення до суду з регресним позовом до особи, яка не повідомила страховій компанії про настання дорожньо-транспортної пригоди, а лише зобов`язує осіб, причетних до неї, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення розміру подальшої шкоди.

На вказане звернув увагу Касаційний господарський суд в складі Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (справа № 910/39/17) та Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року в справі 6-284 цс 15.

Слід також зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача відповідачем ОСОБА_2 про настання страхового випадку.

Доказів наявності документально підтверджених поважних причин такого неповідомлення також сторонами суду не надано.

Окрім того судом встановлено, що у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, а відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. При цьому сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування в сумі 70 000 грн. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Таким чином суд доходить висновку про наявність передбаченого законодавством обов`язку винного в ДТП водія повідомити свого страховика про настання страхового випадку, але разом з тим таке неповідомлення необхідне для надання можливості страховику самостійно встановити обставини страхового випадку, зокрема, про учасників ДТП, час та місце настання страхового випадку, характеру та розміру шкоди, з метою встановлення наявності підстав для здійснення страхового відшкодування та розміру останнього, запобігання необґрунтованим виплатам тощо.

Отже, у разі наявності у страховика фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і обставин останнього за допомогою інших джерел, якою він скористався, що в даному випадку підтверджується матеріалами справи (наявність звіту з оцінки транспортного засобу, довідки УПП про ДТП та постанови суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, страхового акту), а також здійснення добровільного страхового відшкодування страховою компанією, зазначене свідчить про визнання позивачем страхового випадку та погодження з розміром збитків, та відсутність умов для реалізації права позивача як страховика на звернення до суду з регресним позовом до відповідача як до особи, яка не повідомила страховій компанії про настання дорожньо-транспортної пригоди на підставі п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, п.п. «ґ» п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доказів визнання недійсними чи розірвання № АК/2799375 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та/або його окремих положень суду не надано.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та позивачем не доведене наявності у позивача, який здійснив виплату страхового відшкодування на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2799375, права регресної вимоги до ОСОБА_2 , підстав для застосування відповідних приписів ст. ст. 33, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та покладення на відповідача як страхувальника та винну особу обов`язку з такого регресного відшкодування на користь страховика.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Аналіз та оцінка наведених доказів у їх сукупності, які повно і всебічно досліджені в судовому засіданні, дає можливість суду дійти висновку, що позовні вимоги позивача заявлені безпідставно, через що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємець ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-и днів з дня його проголошення, а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено «14» липня 2022 року.

Суддя: