Справа № 2/593/77/2022
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Бережанський районний суд Тернопільської області

"18" листопада 2022 р.

в складі: головуючого судді: Німко Н.П.

при секретарі: Олексів О.Б.

з участю:

представника позивачів адвоката Мартищук Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_2 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бережанської об`єднаної територіальної громади про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Бережанську об`єднану територіальну громаду, звернулися із позовом до відповідача ОСОБА_2 про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно. Просили суд задовольнити позов й винести рішення, яким здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_3 , складеного 21 жовтня 2005 року й зареєстрованого у Жуківській сільській раді Бережанського району Тернопільської області за номером 49, посвідчений секретарем цієї ради Миськів Стефанією Іванівною про те, що вказаний заповіт складено в користь позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не на користь відповідача ОСОБА_2 (батька позивача ОСОБА_2 ). А також просили суд визнати за позивачем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження сер. НОМЕР_1 , видане 07 грудня 2004 року, зареєстрованого в селі Підлісне Тернопільського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 ), як за спадкоємцем за згаданим заповітом право власності на спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,8179 га, розташованої на території Жуківської сільської ради Тернопільської області (Державний Акт серії ЯГ № 472692), земельної ділянки площею 0,1816 га, розташованої на території Жуківської сільської ради Тернопільської області (Державний акт серії ЯГ № 471947), яке залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 Остапів ОСОБА_4 . Позовні вимоги обґрунтували прихильністю, родинними зв`язками, а також особисто усно висловленою волею спадкодавиці залишити вказане у заповіті майно онуку свого племінника й сину позивачки позивачу ОСОБА_2 .

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та їх представник адвокат Мартищук Людмила Петрівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві. Також уточнили, що просять позов задовольнити й винести судове рішення, яким здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_3 , складеного 21 жовтня 2005 року й зареєстрованого у Жуківській сільській раді Бережанського району Тернопільської області за номером 49, посвідченого секретарем цієї ради Миськів Стефанією Іванівною про те, що вказаний заповіт складено в користь позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не на користь відповідача ОСОБА_2 (батька позивача ОСОБА_2 ). А також вказати у судовому рішенні про визнання, як за спадкоємцем за згаданим заповітом за позивачем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження сер. НОМЕР_1 , видане 07 грудня 2004 року, зареєстрованого в селі Підлісне Тернопільського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,8179 га, розташованої на території Жуківської сільської ради Тернопільської області (Державний Акт серії ЯГ № 472692), земельної ділянки площею 0,1816 га, розташованої на території Жуківської сільської ради Тернопільської області (Державний акт серії ЯГ № 471947), яке залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 Остапів ОСОБА_4 . В обґрунтування заявлених вимог дали пояснення у вступному слові, зміст яких є по суті аналогічним змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, адресований йому виклик до суду повернувся без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за місцем проживання». Жодних заяв, зокрема й заяв по суті справи та заяв з приводу неявки до суду, відповідач не подав. Ухвалою суду визначено справу слухати заочно.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Бережанської об`єднаної територіальної громади у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце засідання суду, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення покладається на думку суду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є рідним братом позивачки ОСОБА_1 , а позивач ОСОБА_2 доводиться йому племінником, з ними відносини родинні, хороші. Відповідач ОСОБА_2 є його колишнім шваґром (колишній чоловік позивачки ОСОБА_1 ), відносини не підтримують, не дуже добрі. По суті справи пояснив, що ОСОБА_3 була тіткою їх з позивачкою батька. Тітка була одинока, у шлюбі не була й дітей у неї також не було, проживала вона із позивачкою та її сім`єю по АДРЕСА_1 . Після народження у сестри сина позивача ОСОБА_2 , тітка казала, що запише йому будинок, бо дитина була хвора, мала ваду розвитку ноги і вона дитину любила та шкодувала. Чому у своєму заповіті тітка не вказала, що заповідає не шваґру, а його сину, йому (свідку) не відомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що з позивачами у родинних стосунках не перебуває, є їх сусідкою, відносини у них нормальні. Відповідача вона знає, він їй не родич, колишній сусід, за час коли проживав по сусідству, відносини між ними були нормальні. По суті справи пояснила, що сім`ю і родину позивачки вона знає давно. Також знала ОСОБА_3 , яка є тіткою батька позивачки ОСОБА_1 . Характеризує ОСОБА_3 як завжди свідому, комунікабельну та товариську. Проживала ОСОБА_3 разом із позивачкою та її батьками, але сама у шлюбі не була й своїх дітей не мала. Також знала, що син позивачки позивач ОСОБА_2 народився з вадами і потребував постійного догляду та лікування. ОСОБА_3 при житті його дуже жаліла, була прихильною, казала, що він «калічка» і що вона хоче своїм майном компенсувати його біль. А тому вона казала, що все, що належить їй у господарстві, то буде належати цій дитині. Щодо зятя відповідача ОСОБА_2 , то знає, що за час спільного проживання у тій родині, він зловживав спиртним, дебоширив і ОСОБА_3 не була до нього прихильною й намірів залишити йому своє майно вона (свідок) від неї ніколи не чула.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що з позивачами перебуває у родинних стосунках позивачка доводиться їй рідною донькою, а позивач онуком, відносини у них хороші. Відповідач доводиться їй колишній зятем, на даний час відносин не підтримують. По суті справи пояснила, що ОСОБА_3 була тіткою її чоловіка. Жили вони разом в с.Підлісне Бережанського району Тернопільської області. У доньки, в шлюбі із відповідачем народився син, який мав вади здоров`я та розвитку, дитина потребувала догляду та лікування. Зять у цей час жив з ним, він погано ставився до всіх членів родини, зокрема й до ОСОБА_3 , - кричав, дорікав, що не так все робиться по господарстві, ображав, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, застосовував фізичне насильство і до сина-інваліда (3-х річного) хапав і трусив ним. Коли зять влаштовував сварки, кричав і ображав доньку та її (свідка), ОСОБА_3 казала, щоб він перестав кричати та « ОСОБА_8 , що ти робиш?». У свою чергу, ОСОБА_3 дуже любила ОСОБА_2 ( онука свідка), фактично вважала, його своїм онуком, бо сама заміжньою не була і своїх дітей не мала. Ще її велика прихильність до дитини великою мірою була викликана тим, що дитина мала ваду фізичного розвитку. Вона постійно давала гроші на потреби дитини, гуляла з ним, приділяла увагу й виявляла турботу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що з позивачами у родинних стосунках вона не перебуває, є їх односельчанкою, відносини у них нормальні, приязні. Відповідача знає, він їй не родич, колишній сусід, за час коли проживав по сусідству то відносини між ними були нормальні, зараз не підтримує. По суті справи пояснила, що сім`ю і родину позивачки вона знає з 1983 року, тісно спілкувалися, були близькими сусідами. До травня 1986 року проживали із ними по сусідству в с.Підлісне Бережанського району. З 1986 року і по даний час проживають у м.Бережани. Протягом всього часу постійно приїжджають у село, до батьків чоловіка, продовжують спілкування й товариські стосунки із сім`єю ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 . Пригадує, як у 2004 році вона перебувала у селі, на городі. ЇЇ окликнула сусідка ОСОБА_3 , яка плакала, розповідала, що у ОСОБА_12 (позивачки) народився син з короткою ніжкою і батько (відповідач) через цю ваду не любить дитину. При цьому ОСОБА_3 сказала, що все, що вона має вона тій дитині «запише», щоб вона (дитина) щось мала для життя. Також пригадує, як у 2005 році, бачила ОСОБА_3 . Та сиділа на порозі й казала, що трохи прихворіла й мабуть буде вмирати, бо вже склала заповіт на дитину. Про зятя ( відповідача), ОСОБА_3 казала, що він безпутній, бо любить випити, скаржилася, що він кричить й скандалить.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини:

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , яке видане виконавчим комітетом Жуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області 21 грудня 2018 року.

Із копії заповіту від 21 жовтня 2005 року, який зареєстрований за №49 у Жуківській сільській раді вбачається, що ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_2 .

Після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за згаданим заповітом.

Позивач ОСОБА_1 (колишня дружина відповідача), діючи в інтересах спільного з відповідачем малолітнього сина позивача ОСОБА_2 , також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття її сином, як спадкоємцем за заповітом спадщини після спадкодавиці ОСОБА_3 .

Отже, предметом спору, а відтак предметом доказування у цій справі є той факт, що справжньою волею спадкодавиці ОСОБА_3 під час складання одностороннього правочину заповіту 21 жовтня 2005 року було розпорядження заповідачки про передачу після її смерті вказаного у заповіті майна її родичу - внуку її рідного брата і сину позивачки, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не чоловіку позивачки ОСОБА_1 й відповідно батькові позивача ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Решта позовних вимог є фактично похідними від первинно заявлених, оскільки саме вказана невизначеність волевиявлення спадкодавиці є перешкодою у визначеному законом порядку спадкування (через нотаріат) вказаного у позові нерухомого майна.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення заповіту - це з`ясування змісту заповіту як дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Отже, недійсний заповіт тлумаченню не підлягає.

Слід зауважити, що згідно п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок), заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

Аналогічні правила містяться в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затв. наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Заповітом, відповідно до положень статті 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Суд констатує, що яким би чином не був складений заповіт як односторонній правочин, не виключені випадки, коли воля заповідача викладена в ньому недостатньо чітко, внаслідок чого створюється невизначеність або двозначність у змісті заповіту.

На випадок неможливості визначення волі заповідача законодавець у статті 1256 ЦК України передбачив процедуру тлумачення заповіту.

Шляхом застосування механізму тлумачення заповіту усуваються певні недоліки його змісту, у зв`язку з якими нотаріус може відмовити у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Метою тлумачення заповіту є забезпечення найбільш повного здійснення волі заповідача.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене лише після відкриття спадщини, тобто у зв`язку зі смертю заповідача або оголошення його померлим. Саме тому при тлумаченні заповіту не діє загальне правило про тлумачення правочину його стороною, закріплене в ст. 213 ЦК України, а діє спеціальне правило, закріплене в ст. 1256 ЦК України, згідно з яким тлумачення заповіту здійснюється спадкоємцями, а в разі спору між ними судом.

Перелік осіб, які здійснюють тлумачення заповіту, має вичерпний характер.

Тлумачення заповіту не може бути спрямоване на встановлення, зміну або припинення цивільних і обов`язків спадкоємців, оскільки вони встановленні заповітом, як одностороннім правочином.

Витлумачений спадкоємцями заповіт є обов`язковим не тільки для них, а й для суду, відказоодержувачів, виконавця заповіту та кредиторів спадкодавця.

Тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов:

-зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача;

- наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.

Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті (оголошення померлим). Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача, тобто ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення суду, що набрало законної сили, щодо тлумачення заповіту є обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на підставі ст. 18 ЦПК України.

Судом встановлено, що рідна тітка батька позивачки ОСОБА_1 ( ОСОБА_13 ) ОСОБА_3 за свого життя, 21 жовтня 2005 року склала посвідчений у визначеному законом порядку заповіт, у якому вказала особу, на користь якої було висловлено її останню волю ОСОБА_2 . Після смерті спадкодавиці фактично виник спір щодо особи, на користь якої складено цей заповіт, оскільки неповними є дані, які ідентифікують таку особу спадкоємця за заповітом. Так, дві особи, повним ім`я яких є « ОСОБА_2 », подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини за спадкодавицею ОСОБА_3 , фактично заявили про своє право спадкування за згаданим заповітом позивач ОСОБА_2 (син позивачки ОСОБА_1 , яка є донькою племінника спадкодавиці ОСОБА_13 ) та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько позивача ОСОБА_2 та колишній чоловік позивачки ОСОБА_1 ). З огляду на такий спір, реалізація права на спадкування після спадкодавиці на підставі вказаного заповіту, не є можлива і такий заповіт підлягає тлумаченню, на користь кого із вказаних осіб він складений, тобто якою була дійсна остання воля заповідачки.

Отже, такий заповіт містить неточності, що ускладнює розуміння останньої волі заповідачки й з цього приводу між спадкоємцями є спір про таке тлумачення.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що за свого життя спадкодавиця мала та виявила дійсні наміри скласти заповіт саме на користь онука свого племінника (сина позивачки ОСОБА_1 ) позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак при своєму волевиявленні, окрім вказання повного імені особи, на користь якої було складено заповіт, не вказала інших, додаткових ознак, за якими таку особу можна було б ідентифікувати й така неточність залишилася поза увагою особи, яка посвідчувала такий заповіт.

До такого висновку суд прийшов виходячи із мети заповідачки при складанні заповіту, передати все належне за життя майно ОСОБА_2 , як дитині інваліду (родичу кровної спорідненості), щоб таким чином матеріально покращити його життя; а також із змісту попередньо озвучених перед складанням заповіту намірів спадкодавиці розповіді свідкам про намір залишити після смерті майно дитині з вадами здоров`я; також суд приймає до уваги поведінку та відносини, які склалися під час спільного проживання спадкодавиці, позивачів та відповідача ОСОБА_2 , - негаразди у подружжя ОСОБА_14 , перебування у неприязних відносинах, сварки, непорозуміння і як наслідок розірвання їх шлюбу.

З огляду на вказане, позовні вимоги в частині тлумачення заповіту підлягають до повного задоволення.

Поряд з цим, суд вважає передчасною вимогу сторони позивача визнати за позивачем ОСОБА_2 , як за спадкоємцем за згаданим заповітом право власності на спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,8179 га, розташованої на території Жуківської сільської ради Тернопільської області (Державний Акт серії ЯГ № 472692), земельної ділянки площею 0,1816 га, розташованої на території Жуківської сільської ради Тернопільської області (Державний акт серії ЯГ № 471947), яке залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 Остапів ОСОБА_4 .

Насамперед рішення суду, яким згаданий заповіт витлумачено на користь позивача повинне набрати законної силі і за настання цієї умови, позивач має право реалізувати своє право на спадкування за згаданим заповітом через нотаріуса. Лише у випадку неможливості у визначеному законом порядку реалізувати таке своє право через органи нотаріату, позивач може звернутися до суду із згаданими вимогами в позовному провадженні.

А тому, вимоги про визнання за позивачем права на спадкове майно у цій справі до задоволення не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1217, 1261, 1270,1272,1277 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Чинний заповіт ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), уродженки с.Підлісне Бережанського району Тернопільської області, проживаючої у селі Підлісне Бережанського району Тернопільської області, номер бланка заповіту в реєстрі нотаріальних дій: 49, номер заповіту у Спадковому реєстрі 48273062, посвідчений 21 жовтня 2005 року секретарем Жуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області Миськів Стефанією Іванівною, який зберігається у Жуківській сільській раді Бережанського району Тернопільської області, 47515, вул. Центральна 30, у якому заповідачкою ОСОБА_3 зроблено розпорядження, що на випадок її смерті належний їй на праві особистої власності житловий будинок, господарські будівлі, і все майно, яке вона має і їй належить, і буде належати, присадибну ділянку площею 0,64 га, а також земельний сертифікат на земельну частку-пай серія ТР №0119634, що знаходиться в АДРЕСА_1 на випадок смерті вона заповідає ОСОБА_15 , слід тлумачити так:

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), уродженка с.Підлісне Бережанського району Тернопільської області, проживаюча у селі Підлісне Бережанського району Тернопільської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповітом, посвідченим 21 жовтня 2005 року секретарем Жуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області Миськів Стефанією Іванівною (номер бланка заповіту в реєстрі нотаріальних дій: 49, номер заповіту у Спадковому реєстрі 48273062), на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок, господарські будівлі, і все майно, яке вона має і їй належить, і буде належати, присадибну ділянку площею 0,64 га, а також земельний сертифікат на земельну частку-пай серія ТР №0119634, що знаходиться в АДРЕСА_1 Фіцай ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , як сину позивачки ОСОБА_1 та онуку свого племінника ОСОБА_13 .

У решті позовних вимог про визнання за позивачем ОСОБА_2 , як за спадкоємцем за заповітом права власності на спадщину, яка відкрилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 Остапів ОСОБА_4 відмовити у зв`язку з їх передчасністю.

Рішення суду, як заочне, може бути переглянуте Бережанським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У зв`язку із складністю даної справи, у відповідності до ч.6 ст. 259 ЦПК України, рішення у справі складено 28 листопада 2022 року.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Н.П.Німко