Справа № 212/1458/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н. М., за участі секретаря судового засідання Кушнарьової К.О., представника позивача Федоренко В.С., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Заочним рішенням від 09.06.2021 позов КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено в повному обсязі.

21.09.2021 відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення від 09.06.2021 та переглянути заочного рішення, призначивши справу до судового розгляду.

Ухвалою від 27.09.2021 заява про перегляд заочного рішення прийнята судом до розгляду.

Ухвалою 07.10.2021 заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» після розгляду заяви про перегляд заочного рішення, позовні вимоги не уточняв, пояснень щодо заяви про перегляд заочного рішення не надавав.

Розгляд справи проводиться на підставі первинної позовної заяви від 19.02.2021 року.

В обґрунтування позову зазначено що відповідач ОСОБА_1 працював на підприємстві КПТМ «Криворіжтепломережа» водієм автотранспортних засобів з 13.10.2011 року по 25.08.2018 року. 03.02.2018 о 15.35 годині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗІЛ 130А СПГ», номерний знак « НОМЕР_1 », по автодорозі по кільцевому руху в районі 95 кварталу пл. Горького, біля буд. 37 по проспекту Металургів в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку руху. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України. Власником автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », є ОСОБА_4 . Власником автомобіля марки «ЗІЛ 130А СПГ», номерний знак « НОМЕР_1 », є комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа».

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2020 року по справі №216/4225/18 було вирішено стягнути з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_4 суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 178084,94 грн. та судовий збір за подання позову в сумі 1780,85 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду 15.10.2020 року по справі №216/4225/18 апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено частково, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, а саме: позовні вимоги ОСОБА_4 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про відшкодування майнової шкоди задоволені частково, стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1068,51 грн. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Позивачем - КПТМ «Криворіжтепломережа» було відшкодовано в повному обсязі збитки, завдані ОСОБА_4 - власнику автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 » у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі №216/4225/18 у розмірі 1068,51 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1939 (#05) від 27.01.2021 р. та №1940 (#05) від 27.01.2021 р.

З 25.08.2018 року відповідача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів на підприємстві КПТМ «Криворіжтепломережа».

Отже, позивач звертається до ОСОБА_1 з позовною вимогою про відшкодування понесених ним витрат з відшкодування шкоди у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Просять стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу завдану майнову шкоду в розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі №216/4225/18 у розмірі 1068,51 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Відповідач 19.10.2021 подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки на його думку вартість пошкоджень, які виникли через ДТП в автомобілі іншого його учасника значно завищений, а при розгляді цивільної справи про відшкодування шкоди, він не був залучений в якості третьої особи, а тому не мав можливості ознайомитись з документами на підставі яких було зроблено висновок про спричинення шкоди саме в розмірі 149895,14 грн. Крім того станом на день ДТП, він працював водієм автотранспортних засобів за трудовим договором з КПТМ «Криворіжтепломережа». Законодавством встановлено обмежену відповідальність працівників за шкоду, завдану роботодавцю, і розмір такої відповідальності не може перевищувати середньомісячного заробітку. Однак позовна заява та додані до неї докази не містять розрахунку середньомісячного заробітку відповідача, що позбавляє можливості перевірити відповідність розміру заявлених позовних вимог обмеженням, які встановлені ст.132 КЗпП України. Крім того, відповідач договору про повну матеріальну відповідальність не складав, а тому не може нести відповідальність перед работодавцем. Тому вважає позовні вимоги не обґрунтовані.

26.10.2021 представник КПТМ «Криворіжтепломережа» подали відповідь на відзив зазначивши, що частина 1 ст. 22 ЦК України вказує, що особа, якій завдано у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Вони відшкодували шкоду, завдану їх робітником, а тому мають право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Свої вимоги до ОСОБА_1 обґрунтовують статтею 1191 ЦК України.

Представник позивача Федоренко В.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги посилаючись на підстави викладені в позовній вимозі та відповіді на відзив, просила їх задовольнити в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, заперечує проти їх стягнення, оскільки не надано доказів надання такої допомоги та їх вартість.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Якименко С.Г., в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог, на підставах викладених у відзові на позов. Щодо доказів понесених витрат на правову допомогу, документи будуть надані після оголошення судового рішення в порядку абз.2 п.8 ст.141 ЦПК України.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

03.02.2018 року о 15.35 годині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗІЛ 130А СПГ», номерний знак « НОМЕР_1 », по автодорозі по кільцевому руху в районі 95 кварталу пл. Горького, біля буд. 37 по проспекту Металургів в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку руху. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України. Власником автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », є ОСОБА_4 . Власником автомобіля марки ЗІЛ 130А СПГ, р/н НОМЕР_1 , є комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа».

Факт дорожньо-транспортної пригоди та визнання особи, винної у ДТП, встановлений постановою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2018 року, якою встановлено, що водій автомобіля марки «ЗІЛ 130А СПГ», ОСОБА_1 , під час здійснення руху по колу на пл. Горького (95 квартал) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, дійсно змінював смугу руху з середньої на крайню ліву, в якій рухався в той момент водій автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 », увімкнувши покажчик повороту. Однак з огляду на те, що в безпечності маневру він не переконався, не врахував швидкість транспортного засобу, що рухався обабіч від нього позаду, дистанцію між ними, габарити його транспортного засобу, дорожнє покриття, специфіку колового руху, в результаті чого спровокував виникнення аварійної ситуації на дорозі. Факт перестроювання ОСОБА_1 під час колового руху підтверджується характером отриманих транспортними засобами механічних пошкоджень, місцем їх зіткнення, слідовою інформацією на дорожньому покритті, у зв`язку з чим спростовує доводи водія щодо не змінювання ним напрямку руху в той момент. За даних обставин суд прийшов до висновку про доведеність порушення ним вимог п.п.2.3 «б», 10.1 ПДР України, а відтак наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за ознаками: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. (а.с. 5)

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП. Постанова не оскаржена та набрала законної сили 25.05.2018 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2020 року по справі №216/4225/18 стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_4 суму коштів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 178084,94 грн. та судовий збір за подання позову в сумі 1780,85 грн. (а.с.6-9)

Постановою Дніпровського апеляційного суду 15.10.2020 року по справі №216/4225/18 апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено частково, рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, а саме: позовні вимоги ОСОБА_4 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про відшкодування майнової шкоди задоволені частково, стягнуто з КПТМ «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1068,51 грн. Постанова набрала законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Зазначено, оскільки ОСОБА_1 перебував з комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» у трудових відносинах та в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 03.02.2018, виконував свої трудові обов`язки, завдані збитки мають відшкодовуватися згідно зі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, власником джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. (а. с. 15-19).

КПТМ «Криворіжтепломережа» виконано рішення, відшкодовано збитки, завдані ОСОБА_4 - власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак « НОМЕР_2 » у розмірі 149895,14 грн., а також судові витрати по справі №216/4225/18 у розмірі 1068,51 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1939 (#05) від 27.01.2021 р. та №1940 (#05) від 27.01.2021 р. (а.с. 22-23)

Судом встановлено, що не оспарювалось сторонами, що відповідач ОСОБА_1 працював на підприємстві КПТМ «Криворіжтепломережа» водієм автотранспортних засобів з 13.10.2011 року (наказ про прийом від 13.10.2011 №124-к.) Під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 скоїв ДТП.

Трудовий договір розірвано 25.08.2018 року (наказ про звільнення від 23.08.2018 №350-к), що підтверджується наданою КПТМ «Криворіжтепломережа» довідкою від 16.02.2021 року. (а.с.20)

Письмових договорів про повну матеріальну відповідальність з Позивачем ОСОБА_1 не укладав.

Нормою ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Звертає увагу суду, що на час події ДТП, що мала місце 03.02.2018 року, у результаті якої було завдано матеріальної шкоди, ОСОБА_1 перебував із Позивачем у трудових відносинах, з огляду на це, до застосування підлягають спеціальні норми КЗпП України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст.1 КЗпП України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується вплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання робот, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вказаної правової норми саме власник підприємства є роботодавцем.

Стаття 130 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Ст. 132 КЗпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов передбачених статтею 130 цього Кодексу.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 т.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Більш того, відповідно до Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977 «Про затвердження переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих ним для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» (чинна на території України, згідно з постановою ВРУ від 12.09.1991№ 1545-XII) посада «водія автотранспортних засобів відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування» не відносяться до переліку осіб, з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він зневолює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про функціональні обов`язки як водія, відповідно до яких ОСОБА_1 може нести повну матеріальну відповідальність перед Позивачем.

Позивачем не надано суду доказів про розмір середнього місячного заробітку відповідача, внаслідок чого суд не може визначити розмір його обмеженої відповідальності. За вказаних обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи та витрати на професійну правничу допомогу.

Що стосується витрат позивача на правову допомогу, про які заявлено відповідачем, але документів на обґрунтування яких, станом на дату розгляду справи суду не надано, суд не вирішує питання вказаних витрат.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду, не підлягає відшкодуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.130, 132, 134,138 КЗпП України, ст.ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені позову Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу в повному обсягу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», , місцезнаходження: пров. Дежньова, 9, м. Кривий Ріг, , Дніпропетровська область, 50000.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 14.07.2022 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак