ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/736/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/82/22 Категорія: 311020000 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівського НВК «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені С.В. Васильченка - гімназія» Драбівської селищної ради Черкаської області, Відділу освіти Драбівської селищної ради про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на порушення її трудових прав через відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю у позивачки вакцинації від Covid-19.

Позов обґрунтовано такими підставами.

ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року призначено на посаду вчителя англійської мови Драбівського НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» з оплатою праці відповідно до штатного розпису.

25.10.2021 Драбівський НВК «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів імені С.В. Васильченка - гімназія» (далі - відповідач-1, гімназія) видав наказ про попередження працівників щодо відсторонення від роботи без збереження заробітної плати №207.

02.11.2021 позивачка отримала від відповідача-1 повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19 від 01.11.2021 №6, де вказувалося, що з 08.11.2021 на період дії карантину щеплення проти Covid-19 є обов`язкове для працівників освітніх закладів. Окрім того було зазначено, що 08.11.2021 її відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста ТОВ «Медичний центр» лікарська династія» від 04.11.2021 позивачці встановлено діагноз «Дифузний фіброаденоматоз молочних залоз. Мікроаденома правої молочної залози» та рекомендовано не проводити вакцинацію від Covid-19 на період обстеження та лікування терміном 2 місяці.

05.01.2022 навчальний заклад ознайомив її з наказом від 05.01.2022 №1-К «Про відсторонення від роботи».

На даний час у зв`язку з відстороненням ОСОБА_1 від роботи, роботодавець позбавив її єдиного джерела доходу, що ставить її в скрутне матеріальне становище, адже вона не мала змоги сплачувати за комунальні послуги, придбавати ліки та інші необхідні речі. Окрім того на утриманні позивачки перебуває син та онук, тому відсторонення від роботи позбавляє її змоги утримувати родину. Ні трудовим договором, ні наказом про прийняття на роботу, ні посадовою інструкцією не передбачено необхідність проходження профілактичного щеплення проти Covid-19, а тому оспорюваний наказ вважає незаконним.

Законодавством України передбачено заборону дискримінації працівників за станом здоров`я чи іншими ознаками, а тому обмеження прав і свобод людини і працівника через відсутність щеплення від коронавірусної хвороби є порушенням основних прав та свобод людини.

На підставі таких доводів ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 05.01.2022 №1-к про відсторонення від роботи та поновити її на роботі. Також просила виплатити їй середній заробіток за час відсторонення від роботи з дня такого відсторонення і до набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Таке рішення суд мотивував тим, що тимчасове відсторонення позивачки від роботи виправдовує суспільний інтерес, пов`язаний із забезпеченням безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей. ОСОБА_1 фактично відмовилася від обов`язкового щеплення та не надала довідку про медичні протипоказання до вакцинації, станом на закінчення дії медичної довідки від 04.11.2021. Вона не надала суду доказів того, що виконала умови для допуску її до праці. При цьому суд вважав, що керівник шкільного навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників шкільного освітнього процесу, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» прийняла правомірне рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

ОСОБА_1 оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку, вважаючи, що суд неповно встановив обставини справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсторонення позивачки від роботи порушує її конституційне право на працю, яке може бути обмежено виключно в умовах воєнного або надзвичайного стану. На час ухвалення наказу про відсторонення в Україні не було введено ні воєнний, ні надзвичайний стан.

Приймаючи рішення про відсторонення заявниці від роботи, роботодавець не взяв до уваги можливість проведення уроків в дистанційному режимі на період карантину.

Обмеження своїх прав вважає непропорційним меті, що переслідується державою для дотримання суспільного інтересу (запобігання зараженню вірусом всіх учасників освітнього процесу).

Роботодавець при відстороненні позивачки від роботи не дотримався вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного в присутності свідків в разі відмови дати таке підтвердження, а також вимог ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» щодо недопуску позивачки на роботу саме на підставі подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.

Відповідач-1 прийняв оскаржуваний наказ на підставі лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує факт відмови від проходження профілактичного щеплення, а також факту ненадання позивачкою медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти Covid-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Неправильно встановивши обставини справи, застосувавши невірно норми закону, які регулюють правовідносини, що виникли в даному випадку, суд дійшов хибних висновків про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення, ухвалити нове про задоволення позову відповідно до викладених в ньому вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

17.05.2022 на електронну адресу Черкаського апеляційного суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Наказу Драбівського НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» від 01.03.2022 про допущення серед інших і ОСОБА_1 до роботи з 01.03.2022 до завершення воєнного стану. В наказі міститься підпис позивачки про ознайомлення з наказом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді справи встановлено такі обставини.

На підставі наказу №19-к від 15.03.2019 ОСОБА_2 призначено на посаду вчителя англійської мови Драбівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» з 01.04.2019 року.

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 02.05.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила ім`я на ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Драбівського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» № 207 від 25.10.2021 «Про попередження працівників щодо відсторонення від роботи без збереження заробітної плати» ОСОБА_1 під особистий підпис попереджено, що до 05 листопада 2021 року необхідно надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти Covid-19, або в разі протипоказань від щеплення проти Covid-19 надати довідку від сімейного лікаря про абсолютні протипоказання відповідно до переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595. Запропоновано невакцинованим працівникам до 05.11.2021 надати письмову відмову від щеплення проти Covid-19 та попереджено про відсторонення 08.11.2021 від роботи працівників, які відмовилися від профілактичного щеплення проти Covid-19, без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Даний наказ підписано директором ОСОБА_3

02.11.2021 позивачка отримала повідомлення від 01.11.2021 № 6 «Про обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19», в якому її було повідомлено що з 08.11.2021 на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти Covid-19 обов`язкове для працівників освітніх закладів та просили надати документи, зазначені в наказі №207 від 25.10.2021.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста, виданого 04 листопада 2021 року лікарем терапевтом ОСОБА_4 . Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Лікарська династія», ОСОБА_1 вакцинація від Covid-19 не рекомендована на період обстеження та лікування терміном на 2 місяці, встановлений діагноз «Дифузний фіброаденоматоз молочних залоз. Мікроаденома правої молочної залози».

05.01.2022 року наказом Драбівського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» №1-к від 05.01.2022 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 , відсторонено ОСОБА_1 , вчителя англійської мови, від роботи з 05 січня 2022 року у зв`язку з закінченням дії довідки медичних протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, і отримання допуску до роботи за результатами контролю щодо обов`язкового профілактичного щеплення від Covid-19, але не більше ніж до закінчення дії карантину, встановленого КМУ. Даний наказ винесено на підставі закінчення дії довідки медичних протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби Covid-19. З даним наказом позивач не погодилася, про що свідчить її письмове пояснення на вказаному наказі.

Відповідно до наказу МОЗ України від 25.02.2022 року №380, зареєстрованого в МЮ України 26.02.2022 №256/37592, зупинено дію наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», до завершення воєнного стану в Україні.

На підставі наказу МОЗ України від 25.02.2022 року, №380, ОСОБА_1 допущена до роботи з 01.03.2022 до завершення воєнного стану. Допуск до роботи оформлено Наказом Драбівського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» №13-к від 01.03.2022.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка повідомлялась керівником навчального закладу про намір відсторонення її від роботи у випадку ненадання нею документів про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання до проведення таких щеплень в строк до 08 листопада 2021 року. Вона надала довідку про тимчасові протипоказання проти щеплення від COVID-19, терміном на 2 місяці, тобто до 04.01.2022 року. Відомостей про те, що ОСОБА_1 мала тимчасові труднощі у наданні до 04.01.2022 року документів про абсолютні протипоказання до проведення таких щеплень або довідок від сімейного лікаря та повідомлення відповідача про ці обставини, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

За змістом вищеназваної статті КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року, справа № 755/6458/15-ц, провадження № 61-18651св18).

Зокрема, є Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб», який передбачає відсторонення працівників як у разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ).

Наказом МОЗ від 05 лютого 2020 року за № 521 розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 31.12.2021, що діяла на винесення наказу про відсторонення позивачки від роботи) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236» ця постанова доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Можливість відсторонення від роботи у зв`язку з непроходженням щеплення також підтверджується висновками ЄСПЛ у подібних справах, а саме у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов`язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21).

Також, у вересні 2021 року ЄСПЛ розглянув два запити про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов`язку вакцинації проти Covid-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону. Проте, ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, Theofanopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21).

Крім того, у подібних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі №337/3087/17 висловив позицію про те, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

У постанові від 17.04.2019 у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з наказом відповідача-1 Драбівського навчально-виховного комплексу «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. С.В. Васильченка-гімназія» №207 від 25.10.2021 ОСОБА_1 під особистий підпис попереджено, що до 05 листопада 2021 року необхідно надати документ підтверджує отримання повного курсу вакцинації, або медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19. Також попереджено про відсторонення 08.11.2021 від роботи працівників, які відмовилися від профілактичного щеплення проти Covid-19, без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 04.11.2021 позивачці не рекомендована вакцинація від Covid-19 на період обстеження та лікування терміном на 2 місяці. Отже, протипоказання діяли до 04.01.2022.

05.01.2022 наказом роботодавця відсторонено ОСОБА_1 від роботи з 05 січня 2022 року у зв`язку з закінченням дії довідки медичних протипоказань до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, але не більше ніж до закінчення дії карантину.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка повідомлялась керівником навчального закладу про намір відсторонення її від роботи у випадку ненадання нею документів про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання до проведення таких щеплень в строк до 08 листопада 2021 року. У відповідь позивачка надала документ строком дії до 04.01.2022, який підтвердив протипоказання до таких щеплень. Позивачка не надала суду доказів про наявність обставин, які унеможливили до 04.01.2022 надати документ про абсолютні протипоказання до проведення таких щеплень або документ про проходження щеплень.

З наведеного вбачається, що, починаючи з моменту повідомлення позивачки про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 до моменту відсторонення від роботи, у ОСОБА_1 було достатньо часу для проходження такого щеплення або для надання документів про наявність абсолютних протипоказань від такого щеплення.

Отже, станом на момент винесення оспорюваного наказу про відсторонення, таке відсторонення позивачки від роботи ґрунтується на вимогах закону, здійснено в спосіб, передбачений законом та за існування правових та фактичних підстав.

Щодо доводів про порушення її конституційних прав з тих підстав, що вакцинація від COVID-19 для працівників є добровільною, суд зазначає, що норми чинного законодавства України не містять норм щодо примусової вакцинації, тому діюче законодавство у разі відмови чи ухилення від обов`язкової вакцинації дозволяє відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві.

Досліджуючи питання наявності закону ЄСПЛ в ухваленому 08 квітня 2021 року рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13) у рішенні, яке суд вважає необхідним застосувати і при даних правовідносинах, наголошує наступне (п. 266):

«Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, «Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки» [GC], № № 28859/11 і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням).»

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні ж таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272):

«Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

У відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації суд наводить такі доводи:

«285. … Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З огляду на викладене, суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.

Держава, встановивши відсторонення працівників освіти від виконання обов`язків, які ухиляються чи відмовляються від профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й дітей. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ від 19 липня 1995 року № 133 зі змінами належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Відсторонення від роботи має наслідком втрату заробітної плати, однак це було прямим наслідком свідомого рішення позивачки відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст. 43 Конституції України, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений.

Обмеження останньої було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Тобто, саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні, а не право на працю.

Верховний Суд в постанові від 10 березня 2021 року в справі № 331/5291/19 зазначив: «згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Зважаючи на це, не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини, визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту.

Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач з метою забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст. 46 КЗпП України правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивачку. А рішення про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідач, приймаючи рішення про відсторонення позивачки від роботи, не взяв до уваги можливість проведення уроків в дистанційному режимі на період карантину, не впливає на рішення колегії суддів, оскільки встановлено, що працівник не надав один із двох видів довідок, які б давали підстави уникнути відсторонення.

Решта доводів апеляційної скарги оцінені колегією суддів, проте не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення та постановлення позитивного для позивачки рішення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати залишаються за скаржником на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2022 року.

Судді