Справа № 144/8/22
Провадження № 22-ц/801/1260/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 рокуСправа № 144/8/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійник Г.Є.,

за участю сторін: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №144/8/22 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Теплицький відділ ДРАЦС у Гайсинському районні Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зміну прізвища дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року,яке ухвалене суддею Герман О.С. в Теплицькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 11 травня 2022 року,

в с т а н о в и в:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Теплицький відділ ДРАЦС у Гайсинському районні Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зміну прізвища дитини, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебувала з 28 січня 2017 року у шлюбних відносинах із відповідачем. За час спільного проживання у них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у житті дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зовсім не звертає уваги на існування своєї доньки. 18 квітня 2019 року позивач була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року позов про стягнення аліментів задоволено, однак відповідач добровільно аліменти на утримання своєї дочки не сплачує, таким чином відповідач крім своїх не майнових батьківських обов`язків не виконує обов`язки щодо матеріального утримання дитини.

09 жовтня 2020 року позивач вийшла заміж і змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », чоловік позивача ОСОБА_7 дуже добре ставиться до дочки і вона також гарно ставиться до нього. Позивач вказує, що у зв`язку з тим що вона змінила прізвище, бажає змінити прізвище дочки з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », дочка також бажає носити прізвище « ОСОБА_6 ».

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що зміна прізвища дитини відповідатиме її інтересам.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного не піклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 28 січня 2017 року перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 Серії НОМЕР_2 , її батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.11).

Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року (а.с.12).

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 15 травня 2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_3 , позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.14).

Відповідно довідки АСВП № 6221025 станом на 28 січня 2022 року, заборгованість по аліментам сплачена (а.с.32).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції має право на збереження індивідуальності.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні, і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

Отже при вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати відносини, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.

Судом встановлено, що сторони при складенні актового запису про народження доньки самостійно та добровільно визначили прізвище дитини.

Крім того, відповідач повністю погасив заборгованості, щодо сплати аліментів та вказав, що не може достатньо спілкуватися та піклуватися про дитину, тому що позивач не дозволяє, йому цього робити.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вважав, що позивач не довела свідоме та умисне ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її матеріальне забезпечення, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки він відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 496/904/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 234/19213/17, від 30 березня 2020 року у справі № 759/5739/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 599/596/17.

Зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 496/904/18 та від 1 квітня 2020 року у справі № 234/19213/17 зазначено, що при вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також врахувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її виховані, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною шляхом зміни прізвища.

Постанова Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 759/5739/18 та постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 599/596/17 містять висновки про те, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного не піклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд не бере до уваги довідку вихователя Теплицького дитячого садочка «Сонечко», згідно якої з червня 2019 року ОСОБА_4 відвідує садочок, мати якої ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 приймають активну участь у вихованні дитини, батько дитини ОСОБА_3 жодного разу садочок не відвідував (а.с.16), оскільки зазначена довідка не завірена уповноваженою особою Теплицького дитячого садочка «Сонечко».

Також суд першої інстанції правильно врахував, що відсутній висновок органу опіки та піклування щодо доцільності зміни прізвища дитини, а тому дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зміни прізвища дитини.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, правильно застосував норми права і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 липня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Денишенко Т.О.

Стадник І.М.