Провадження №22-ц/812/1022/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2022 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участі прокурора Волкожа С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №473/2309/22 за апеляційною скаргою заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської обласної на ухвалу, яку постановив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Лузан Людмили Вікторівни у приміщенні цього суду 17 жовтня 2022 року, повний текст якої складений 20 жовтня 2022 року, за позовом заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

у с т а н о в и л а :

У вересні 2022 року заступник керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що 23 червня 2021 року державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі ГУ Держгеокадастру) було здійснено обстеження земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0657, загальною площею 82,7201 га, яка розташована в межах земель Дорошівської ОТГ Вознесенського району Миколаївської області та перебуває в постійному користуванні Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство».

Під час зазначеної перевірки було встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 частини вказаної земельної ділянки (0,50 га) шляхом встановлення тимчасових дерев`яних споруд та загону для худоби, про що був складений відповідний акт за №426-ДК/462/АП/09/-1/-21.

12 липня 2021року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 КУпАП.

13 липня 2021 року постановою державного інспектора ГУ Держгеокадастру за №426-ДК/0176/По/08/01/-21 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зазначена земельна ділянка ОСОБА_1 звільнена на виконання припису державного інспектора від 13 липня 2021 року.

Також відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за №963 від 25 липня 2007 року, було проведено розрахунок заподіяної відповідачем шкоди, сума якої становить 31 748 грн. 50 коп. В добровільному порядку завдані збитки ОСОБА_1 не відшкодував.

Миколаївська обласна державна адміністрація на час заподіяння шкоди та на теперішній час виконує, зокрема, функції розпорядника земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава, з усіма повноваженнями власника на захист права власності, у тому числі щодо вжиття заходів до стягнення завданих державі збитків внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та контролю за надходженням відповідних коштів до державного бюджету.

Посилаючись на викладені обставини, а також на бездіяльність Миколаївської обласної державної адміністрації щодо самостійного здійснення заходів з метою стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави завдану самовільним зайняттям земельної ділянки шкоду в розмірі 31 748, 50 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки прокурором не обґрунтовано підстави для представництва по вказаній справі, а саме невірно визначено орган, в інтересах якого він повинен звертатися до суду, захищаючи інтереси держави.

На думку представника відповідача, Миколаївська обласна державна адміністрація не може набути статусу позивача, оскільки до повноважень цього державного органу не входить стягнення шкоди, спричиненої самовільним зайняттям земельних ділянок. Прокурор також не може в справі мати статус позивача, так як законодавством визначений державний орган, до повноважень якого входить вирішення даного питання.

Прокурор у відповіді на відзив та у судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання. Зазначав, що Миколаївська обласна державна адміністрація на час заподіяння шкоди та на теперішній час виконує, зокрема, функції розпорядника земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава, з усіма повноваженнями власника на захист права власності, у тому числі щодо вжиття заходів до стягнення завданих державі збитків внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та контролю за надходженням відповідних коштів до державного бюджету.

Окружна прокуратура листом від 12 жовтня 2021 року повідомляла Миколаївську обласну державну адміністрацію про вказані порушення з боку ОСОБА_1 .

Проте тривале невжиття Миколаївською обласною державною адміністрацією заходів до стягнення завданої шкоди призводять до недоотримання державним бюджетом коштів та є підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2022 року позовну заяву заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що до повноважень Миколаївської обласної державної адміністрації не входить стягнення шкоди, спричиненої самовільним зайняттям земельних ділянок. Цей обов`язок покладений на ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області. Доказів звернення прокурора до ГУ Держгеокадастру з приводу стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, нездійснення або неналежного виконання своїх обов`язків вказаним органом матеріали справи не містять.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, перший заступник Миколаївська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції внаслідок невірної оцінки характеру спірних правовідносин та помилкового тлумачення повноважень органів Держгеокадастру дійшов безпідставного висновку про відсутність у Миколаївської обласної державної адміністрації повноважень вимагати стягнення шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки лісогосподарського призначення державної форми власності просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що ГУ Держгеокадастру не наділено повноваженнями щодо звернення до суду з позовними вимогами про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, оскільки не виконує функцій розпорядника земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава, з усіма повноваженнями власника на захист права власності.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків може власник земельної ділянки. Власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0657 є держава в особі уповноваженого нею органу Миколаївської обласної державної адміністрації, а отже і матеріально-правова вимога про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки належить її власнику. Тому прокурор, при зверненні до суду з цим позовом вірно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин, дотримався порядку передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Вуїв О.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відзив мотивований тим, що висновки суду про те, що інтереси держави у спірних правовідносинах з огляду на визначені повноваження має представляти саме ГУ Держгеокадастру ґрунтується на належному аналізі відповідних положень Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року за № 333. При цьому прокурор помилково зазначив таким органом Миколаївську обласну державну адміністрацію, тому що спір не стосується розпорядження земельною ділянкою. Крім того за матеріалами справи земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Вознесенське лісове господарство», а тому права Миколаївської обласної державної адміністрації не було порушено і саме цей суб`єкт господарювання як володілець та користувач земельної ділянки може ставити питання про порушення його прав, зокрема завданням шкоди, тому у даному випадку відсутній державний інтерес.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частина 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції, що оскаржується, таким вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка лісогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0657, загальною площею 82,7201 га розташована в межах земель Дорошівської ОТГ Вознесенського району Миколаївської області.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 30 квітня 2021 року вказана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ДП «Вознесенське лісове господарство» на підставі розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 01квітня 2021 року за №190-р (а.с.31).

23 червня 2021 року державним інспектором ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області Маломан С.О. було здійснено обстеження земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :03:000:0657, загальною площею 82,7201 га, яка розташована в межах земель Дорошівської ОТГ Вознесенського району Миколаївській області та перебуває в постійному користуванні ДП «Вознесенське лісове господарство» та встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 частини цієї земельної ділянки (0,50 га) шляхом встановлення тимчасових дерев`яних споруд та загону для худоби, про що був складений акт за №426-ДК/462/АП/09/-1/-21.

12 липня 2021 року відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 КУпАП.

Постановою державного інспектора ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області Маломан С.О від 13 липня 2021 року за №426-ДК/0176/По/08/01/-21 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за №963 від 25 липня 2007 року, державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області було проведено розрахунок заподіяної відповідачем шкоди, сума якої становить 31748 грн. 50 коп.

Вказана земельна ділянка ОСОБА_1 звільнена на виконання припису державного інспектора від 13 липня 2021 року.

Натомість в добровільному порядку нараховані державним інспектором ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області збитки ОСОБА_3 не відшкодував.

Зазначені обставини, а також бездіяльність Миколаївської обласної державної адміністрації щодо самостійного здійснення заходів з метою стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, стали підставою для звернення заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області з даним позовом до суду.

У справі, яка переглядається, прокурор в інтересах держави звернуся з вимогою про стягнення несплаченої ОСОБА_1 в добровільному порядку шкоди, спричиненої самовільним зайняттям земельної ділянки лісогосподарського призначення, зазначивши, що належним органом, який представляє інтереси держави у спорі, є Миколаївська обласна державна адміністрація.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що прокурор не має повноважень на звернення з позовом, оскільки він помилково визначив орган, який має представляти інтереси держави у справі.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).

У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, провадження № 12-161гс18, від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, провадження № 12-245гс18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104цс19).

У цивільних правовідносинах держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, зокрема, цивільних.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (рішенням Конституційного суду України від 08 квітня 1999 року у справі №1-1/99).

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 2 статті 4 ЦПК України).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону).

Вказаним положенням кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частини 4, 5 статті 56 ЦПК України).

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

При цьому, насамперед, у разі наявності зазначеного органу, який зазначається прокурором як представник інтересів держави, прокурор має обґрунтувати, а суд перевірити, що саме до компетенції зазначеного ним органу віднесено здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Належним позивачем є особа, якій належить право вимоги у спорі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 13 та 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу, від його імені права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 80 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом) самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно статей 4, 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України. Державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року за № 215, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин передбачені статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», до яких належить, зокрема здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам; додержання встановленого законодавством порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Відповідно до статті 9 закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель.

Здійснюючи державний контроль за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання приписи з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель мають й інші повноваження відповідно до закону (статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року за № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Згідно з пунктами 4, 6 цього Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання їх не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, та вживає заходів щодо її відшкодування в установленому законодавством порядку. Посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Отже Головне управління Держгеокадастру в області є тим спеціалізованим органом держави, який на вконання покладених на нього державою функцій у сфері, зокрема, земельних відносин має право звертатися до суду лише з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Тоді як у цього органу відсутні повноваження на звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки.

Аналіз положень статті 207 ЗК України, якою визначено, що відноситься до втрат лісогосподарського виробництва, дає підстави для висновку, що це поняття є відмінним від шкоди, яка розраховується на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за №963 від 25 липня 2007 року, і за стягненням якої прокурор звернуся з даним позовом до суду.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що саме ГУ Держгеокадастру є тим органом, який має представляти державу у спірних правовідносинах, а доводи відзиву на апеляційну скаргу не ґрунтуються на наведених правових нормах.

Між тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання обґрунтованості звернення прокурору до суду в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, не врахував наступного.

З огляду на приписи статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Схожі за змістом положення містить стаття 4 ЦПК України, згідно з якою до суду має право звернутися особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК України).

За змістом статті 22 ЦК України право на відшкодування збитків, завданих у результаті порушення цивільного права, має саме особа, якій їх завдано.

Частинами 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України також встановлено, що саме власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків.

Вказане кореспондується з положеннями частини 3 статті 386 ЦК України.

З огляду на зазначені положення законодавства такий спосіб захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів як відшкодування збитків спрямований на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість у результаті вирішення спору, саме сторони є суб`єктами матеріального правовідношення, з приводу якого виник спір.

Відповідно до частин 1-2 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно з частинами 1-3 статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частиною 2 статті 84 ЗК України передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Земельна ділянка, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття якої виник спір, є земельною ділянкою лісогосподарського призначення і відноситься до земель державної власності (частина 4 статті 84 ЗК України).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0657 віднесена до державної форми, її власником зазначена Миколаївська обласна державна адміністрація (інформаційна довідка № від 07 грудня 2022 року).

Отже, матеріально-правова вимога про відшкодування шкоди, заподіяної самовільним зайняттям частини земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0657, належить саме її власнику, тобто державі в особі уповноваженого нею органу - Миколаївській обласній державній адміністрації, а тому висновок суду про те, що Миколаївська обласна державна адміністрація не є тим державним органом, на якого у спірних правовідносинах покладений захист інтересів держави є хибним.

З тих же підстав хибними є доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що у справі відсутній державний інтерес, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0657, передна в користування ДП «Вознесенське лісове господарство» і правом на звернення з позовом про відшкодування шкоди наділена саме ця особа, оскільки такі твердження не ґрунтуються на законі.

Також при зверненні до суду прокурор достатньо обґрунтував підстави звернення через не вчинення відповідальним державним органом дій на захист інтересів держави.

Так, як вбачається з матеріалів позовної заяви та доданих до неї доказів, прокурори Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області 12 жовтня 2021 року та 26 листопада 2021 року зверталися до Миколаївської обласної державної адміністрації з повідомленням про факт виявленого ГУ Держгеокадастру порушення прав держави щодо самовільного використання ОСОБА_1 земельної ділянкии лісогосподарського призначення та завданння цим збитків та необхідність вчинення дій по стягненню з останнього заподіяної шкоди.

Згідно відповіді голови Миколаївської обласної державної адміністарції невжиття відповідних заходів пов`язано, в тому числі із обмеженістю видатків.

Наведене свідчить про зволікання уповноваженого органу держави із вчиненням дій на захист її інтересів.

Відтак, прокурор при зверненні до суду з цим позовом дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закон України «Про прокуратуру»: вірно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, обґрунтовував порушення інтересів держави; вказав, у чому полягає бездіяльність зазначеного органу щодо захисту законних інтересів держави.

За такого суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права та порушення вимог процесуального закону неправильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви прокурора без розгляду.

Тому в силу положень пункту 4 статті 379 ЦПК України оскаржувану ухвалу суду слід скасувати, а справу - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції судове рішення по справі не змінювалось та не скасовувалось, а направлено до суду для продовження розгляду, відсутні підстави для розподілу судових витрат, який має бути здійснений після ухвалення у справі остаточного судового рішення.

Керуючись статтями 367-369, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської обласної задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 14 грудня 2022 року