Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1735/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 16 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/1735/15 за позовом прокурора Житомирського району Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, дочірнього підприємства «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради до Житомирської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , за участю третіх осіб Державної інспекції сільського господарства у Житомирській області, ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 про визнання недійсним розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації, витребування земельної ділянки та зобов`язання повернути земельні ділянки

за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, дочірнього підприємства «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року, ухвалене суддею Грубіяном Є.О.

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року прокурор Житомирського району Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, Дочірнього підприємства «Червоноармійський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради, правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсними розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації: від 16 грудня 2010 року № 1164 «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради», від 28 грудня 2010 року № 1202 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради» та від 28 лютого 2011 року №136 «Про внесення змін у розпорядження голови райдержадміністрації від 28 грудня 2010 року № 1202»;

- визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки видані фізичним особам, відповідачам у справі, та скасувати їх державну реєстрацію;

- витребувати від ОСОБА_56 та ОСОБА_57 на користь ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» земельні ділянки площею 0,2 га кожна, розташовані на території Зарічанської сільради Житомирського району Житомирської області та зобов`язати їх повернути до земель ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» вказані земельні ділянки, одержані ними згідно з державними актами на право приватної власності на земельні ділянки серії ЯМ № 095290 і ЯК № 224501;

- зобов`язати ОСОБА_1 (як правонаступника ОСОБА_87 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 (як правонаступника ОСОБА_88 , ОСОБА_89 ), ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 (як правонаступника ОСОБА_90 ), ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 - повернути до земель ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» земельні ділянки, одержані на підставі розпоряджень голови Житомирської районної державної адміністрації від 16 грудня 2010 року № 1164, від 28 грудня 2010 року № 1202 та від 28 лютого 2011 року № 136.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор послався на наступні обставини. Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 16 грудня 2010 року № 1164 відповідачам надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею по 0,12 га кожному за межами населеного пункту з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 28 грудня 2010 року № 1202 затверджено проект із землеустрою щодо відведення відповідачам земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території зазначеної сільської ради, передано їм у власність земельні ділянки.

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 28 лютого 2011 року за № 136 внесено зміни в додаток до розпорядження від 28 грудня 2010 року № 1202 в частині визначення площі земельних ділянок, де зазначалось, що громадянам надаються у власність земельні ділянки площею по 0,1000 га кожному.

Зазначав, що вказані вище розпорядження винесені Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області з порушенням вимог законодавства, всупереч встановленому ЗК України порядку припинення прав на землю та з перевищенням повноважень.

Зокрема вказував, що передані відповідачам у приватну власність землі належать на праві постійного користування ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», яке заяву про припинення права користування земельними ділянками, що були відчужені, не подавав. Спірні земельні ділянки до земель запасу Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області не передавалися, що виключає можливість розпорядження районною державною адміністрацією вказаними землями, а такими повноваженнями в силу статті 149 ЗК України наділений Кабінет Міністрів України.

Також оспорюваними розпорядженнями із постійного користування ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» вилучено землі лісогосподарського призначення загальною площею понад 6 га для ведення садівництва, а відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини дев`ятої статті 149 ЗК України. У порушення вимог частини другої статті 20, частини третьої статті 122 ЗК України зазначеними розпорядженнями Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області змінено цільове призначення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі садівництва.

09.06.2011 ОСОБА_41 і ОСОБА_42 відчужили земельні ділянки площею по 0,1 га кожна на користь ОСОБА_57 , який у подальшому отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га.

27.10.2011 та 28.10.2011 ОСОБА_56 придбав у ОСОБА_47 і ОСОБА_48 відповідно, земельні ділянки, на які у подальшому отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га.

Прокурор вважав, що вказані земельні ділянки вибули з володіння лісогосподарського підприємства поза його волею, а ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_41 і ОСОБА_42 набули права власності на ділянки з порушенням вимог земельного законодавства, тому власник має право витребувати вищезазначені земельні ділянки із чужого незаконного володіння відповідачів ОСОБА_56 та ОСОБА_57 .

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги аналогічні підставам позову. При цьому зазначає, що при постановленні рішення судом першої інстанції порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 20, 21, 116, 122, 142, 143, 149, 152, 155, 211 ЗК України, ст.27, 32, 57, п.5 р.VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, ст. 21, 43, 50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 16,21, 216, 387 ЦК України. Також усупереч вимогам ст. 57-59 ЦПК України судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам на підтвердження доводів прокурора. У ході розгляду справи прокурором відповідно до вимог вказаних статей, а також ст. 64 ЦПК України надано належні та допустимі докази того, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду, а тому райдержадміністрація незаконно розпорядилась вказаними землями лісового фонду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності вимог, оскільки позивач не довів факту отримання відповідачами спірних земельних ділянок за рахунок земель лісового фонду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Справа неодноразово розглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 16 грудня 2010 року № 1164 «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради» надано громадянам (згідно додатку) дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею по 0,12 га кожному за межами населеного пункту з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.26-28 т.1).

Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 28 грудня 2010 року № 1202 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради» затверджено проекти із землеустрою щодо відведення громадянам земельних ділянок у власність для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області та передано вказаним у Додатку до цього розпорядження громадянам у власність земельні ділянки площею 0,12 га кожному для ведення садівництва (а.с.29-31 т.1).

Розпорядженням голови районної державної адміністрації Житомирської районної держадміністрації Житомирської області від 28 лютого 2011 року №136 «Про внесення змін у розпорядження голови райдержадміністрації від 28 грудня 2010 року № 1202» внесено зміни в додаток до вищевказаного розпорядження, згідно з яким у власність громадянам надані ділянки площею по 0,1000 га кожна із зазначенням їх номерів та на підставі вищевказаних розпоряджень та проектів із землеустрою фізичним особам, відповідачам у справі, були видані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки:

- ОСОБА_1 - земельна ділянка № НОМЕР_1 з кадастровим номером :01:000:0309,

- ОСОБА_2 - земельна ділянка № НОМЕР_2 з кадастровим номером :01:000:1310,

- ОСОБА_3 - земельна ділянка № НОМЕР_3 з кадастровим номером :01:000:0311,

- ОСОБА_4 - земельна ділянка № НОМЕР_4 з кадастровим номером :01:000:0312,

- ОСОБА_5 - земельна ділянка № НОМЕР_5 з кадастровим номером :01:000:0313,

- ОСОБА_87 - земельна ділянка № НОМЕР_6 з кадастровим номером :01:000:0314,

- ОСОБА_6 - земельна ділянка № НОМЕР_7 з кадастровим номером :01:000:0315,

- ОСОБА_7 - земельна ділянка № НОМЕР_8 з кадастровим номером :01:000:0316

- ОСОБА_8 - земельна ділянка № НОМЕР_9 з кадастровим номером :01:000:0317,

- ОСОБА_9 - земельна ділянка № НОМЕР_10 з кадастровим номером :01:000:0318,

- ОСОБА_10 - земельна ділянка № НОМЕР_11 з кадастровим номером :01:000:0319,

- ОСОБА_11 - земельна ділянка № НОМЕР_12 з кадастровим номером :01:000:0320,

- ОСОБА_12 - земельна ділянка № НОМЕР_13 з кадастровим номером :01:000:0321,

- ОСОБА_13 - земельна ділянка № НОМЕР_14 з кадастровим номером :01:000:0322,

- ОСОБА_14 - земельна ділянка № НОМЕР_15 з кадастровим номером :01:000:0323,

- ОСОБА_15 - земельна ділянка № НОМЕР_16 з кадастровим номером :01:000:0324,

- ОСОБА_16 - земельна ділянка № НОМЕР_17 з кадастровим номером :01:000:0325,

- ОСОБА_17 - земельна ділянка № НОМЕР_18 з кадастровим номером :01:000:0326,

- ОСОБА_18 - земельна ділянка № НОМЕР_19 з кадастровим номером :01:000:0327,

- ОСОБА_19 - земельна ділянка № НОМЕР_20 з кадастровим номером :01:000:0328,

- ОСОБА_20 - земельна ділянка № НОМЕР_21 з кадастровим номером :01:000:0329,

- ОСОБА_21 - земельна ділянка № НОМЕР_22 з кадастровим номером :01:000:0330,

- ОСОБА_22 - земельна ділянка № НОМЕР_23 з кадастровим номером :01:000:0331,

- ОСОБА_88 - земельна ділянка № НОМЕР_24 з кадастровим номером :01:000:0332,

- ОСОБА_89 - земельна ділянка № НОМЕР_25 з кадастровим номером :01:000:0333,

- ОСОБА_24 - земельна ділянка № НОМЕР_26 з кадастровим номером :01:000:0334,

- ОСОБА_25 - земельна ділянка № НОМЕР_27 з кадастровим номером :01:000:0335,

- ОСОБА_26 - земельна ділянка № НОМЕР_28 з кадастровим номером :01:000:0336,

- ОСОБА_27 - земельна ділянка № НОМЕР_29 з кадастровим номером :01:000:0337,

- ОСОБА_28 - земельна ділянка № НОМЕР_30 з кадастровим номером :01:000:0338,

- ОСОБА_29 - земельна ділянка № НОМЕР_31 з кадастровим номером :01:000:0339,

- ОСОБА_90 - земельна ділянка № НОМЕР_32 з кадастровим номером :01:000:0340,

- ОСОБА_31 - земельна ділянка № НОМЕР_33 з кадастровим номером :01:000:0341,

- ОСОБА_32 - земельна ділянка № НОМЕР_34 з кадастровим номером :01:000:0342,

- ОСОБА_33 - земельна ділянка № НОМЕР_35 з кадастровим номером :01:000:0343,

- ОСОБА_34 - земельна ділянка № НОМЕР_36 з кадастровим номером :01:000:0344,

- ОСОБА_35 - земельна ділянка № НОМЕР_37 з кадастровим номером :01:000:0345,

- ОСОБА_36 - земельна ділянка № НОМЕР_38 з кадастровим номером :01:000:0346,

- ОСОБА_37 - земельна ділянка № НОМЕР_39 з кадастровим номером :01:000:0347,

- ОСОБА_38 - земельна ділянка № НОМЕР_40 з кадастровим номером :01:000:0348,

- ОСОБА_39 - земельна ділянка № НОМЕР_41 з кадастровим номером :01:000:0349,

- ОСОБА_40 - земельна ділянка № НОМЕР_42 з кадастровим номером :01:000:0350,

- ОСОБА_41 - земельна ділянка № НОМЕР_43 з кадастровим номером :01:000:0351,

- ОСОБА_42 - земельна ділянка № НОМЕР_44 з кадастровим номером :01:000:0352,

- ОСОБА_43 - земельна ділянка № НОМЕР_45 з кадастровим номером :01:000:0353,

- ОСОБА_44 - земельна ділянка № НОМЕР_46 з кадастровим номером :01:000:0354,

- ОСОБА_45 - земельна ділянка № НОМЕР_47 з кадастровим номером :01:000:0355,

- ОСОБА_46 - земельна ділянка № НОМЕР_48 з кадастровим номером :01:000:0356,

- ОСОБА_47 - земельна ділянка № НОМЕР_49 з кадастровим номером :01:000:0357,

- ОСОБА_48 - земельна ділянка № НОМЕР_50 з кадастровим номером :01:000:0358,

- ОСОБА_49 - земельна ділянка № НОМЕР_51 з кадастровим номером :01:000:0359,

- ОСОБА_50 - земельна ділянка № НОМЕР_52 з кадастровим номером :01:000:0360,

- ОСОБА_51 - земельна ділянка № НОМЕР_53 з кадастровим номером :01:000:0361,

- ОСОБА_52 - земельна ділянка № НОМЕР_54 з кадастровим номером :01:000:0362,

- ОСОБА_53 - земельна ділянка № НОМЕР_55 з кадастровим номером :01:000:0363,

- ОСОБА_54 - земельна ділянка № НОМЕР_56 з кадастровим номером :01:000:0364,

- ОСОБА_55 - земельна ділянка № НОМЕР_57 з кадастровим номером :01:000:0367.

09 червня 2011 року ОСОБА_41 і ОСОБА_42 відчужили земельні ділянки площею по 0,1 га кожна на користь ОСОБА_57 , який отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га.

27 жовтня 2011 року ОСОБА_47 та 28 жовтня 2011 року ОСОБА_48 відчужили свої земельні ділянки ОСОБА_56 , який отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2 га.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції як правонаступників померлих відповідачів залучено наступних осіб:

- ОСОБА_23 як спадкоємицю ОСОБА_89 та ОСОБА_88 (померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 та 07.03.2021 відповідно);

- ОСОБА_30 як спадкоємицю ОСОБА_90 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_87 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

В подальшому, частиною власників земельних ділянок на підставі ряду цивільно-правових угод відчужено належні їм земельні ділянки на користь третіх осіб, у зв`язку з чим ухвалами Житомирського апеляційного суду від 19.09.2022 та від 31.10.2022 нових власників земельних ділянок залучено як третіх осіб у справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Так, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами:

- :01:000:0309 та :01:000:0314 за договорами купівлі-продажу від 05.03.2021 та 22.04.2021 перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_58 ;

- :01:000:0310 за останнім договором купівлі-продажу від 05.03.2021 від ОСОБА_2 до ОСОБА_59 ;

- :01:000:0313 за договором купівлі-продажу від 16.04.2021 перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_60 ;

- :01:000:0315 за останнім договором купівлі-продажу від 16.11.2021 перейшло від ОСОБА_6 до ОСОБА_61 ;

- :01:000:0317 за останнім договором купівлі-продажу від 17.03.2021 перейшло від ОСОБА_8 до ОСОБА_62 ;

- :01:000:0319 за договором купівлі-продажу від 27.11.2020 перейшло від ОСОБА_10 до ОСОБА_63 ;

- :01:000:0320 за останнім договором купівлі-продажу від 10.05.2018 перейшло від ОСОБА_11 до ОСОБА_64 ;

- :01:000:0321 за останнім договором купівлі-продажу від 07.05.2021 перейшло від ОСОБА_12 до ОСОБА_64 ;

- :01:000:0325 за договором купівлі-продажу від 08.10.2021 перейшло від ОСОБА_16 до ОСОБА_64 ;

- :01:000:0322 за договором купівлі-продажу від 21.06.2013 перейшло від ОСОБА_13 до ОСОБА_65 ;

- :01:000:0323 за договором купівлі-продажу від 21.06.2013 перейшло від ОСОБА_14 до ОСОБА_65 ;

- :01:000:0324 за останнім договором купівлі-продажу від 25.06.2013 перейшло від ОСОБА_15 до ОСОБА_65 ;

- :01:000:0326 за договором купівлі-продажу від 01.07.2021 перейшло від ОСОБА_17 до ОСОБА_66 ;

- :01:000:0328 за останнім договором купівлі-продажу від 31.07.2018 перейшло від ОСОБА_91 до ОСОБА_67 ;

- :01:000:0329 за останнім договором купівлі-продажу від 23.10.2020 перейшло від ОСОБА_20 до ОСОБА_68 ;

- :01:000:0330 за договором купівлі-продажу від 01.08.2012 перейшло від ОСОБА_21 до ОСОБА_69 ;

- :01:000:0356 за останнім договором купівлі-продажу від 09.04.2021 перейшло від ОСОБА_46 до ОСОБА_69 ;

- :01:000:0331 за договором купівлі-продажу від 30.06.2021 перейшло від ОСОБА_22 до ОСОБА_70 ;

- :01:000:0332 за останнім договором купівлі-продажу від 07.02.2022 перейшло від ОСОБА_23 до ОСОБА_72 та ОСОБА_71 по Ѕ за кожним;

- :01:000:0333 за договором купівлі-продажу від 30.08.2022 перейшло від ОСОБА_23 до ОСОБА_73 ;

- :01:000:0334 за договором купівлі-продажу від 04.10.2021 перейшло від ОСОБА_24 до ОСОБА_74 ;

- :01:000:0335 за останнім договором купівлі-продажу від 22.12.2021 перейшло від ОСОБА_25 до ОСОБА_75 ;

- :01:000:0336 за договором купівлі-продажу від 03.09.2020 перейшло від ОСОБА_26 до ОСОБА_76 ;

- :01:000:0337 за договором купівлі-продажу від 07.12.2020 перейшло від ОСОБА_27 до ОСОБА_76 ;

- :01:000:0338 за останнім договором купівлі-продажу від 13.03.2020 перейшло від ОСОБА_28 до ОСОБА_77 ;

- :01:000:0344 за останнім договором купівлі-продажу від 13.03.2020 перейшло від ОСОБА_34 до ОСОБА_77 ;

- :01:000:0340 за договором купівлі-продажу від 28.12.2020 перейшло від ОСОБА_30 до ОСОБА_78 та ОСОБА_79 по Ѕ частині за кожним;

- :01:000:0341 за договором купівлі-продажу від 23.07.2021 перейшло від ОСОБА_31 до ОСОБА_78 ;

- :01:000:0361 за останнім договором купівлі-продажу від 17.05.2021 перейшло від ОСОБА_51 до ОСОБА_78 ;

- :01:000:0362 за договором купівлі-продажу від 27.02.2020 перейшло від ОСОБА_52 до ОСОБА_79 ;

- :01:000:0364 за договором дарування від 23.07.2021 перейшло від ОСОБА_54 до ОСОБА_79 ;

- :01:000:0367 за договором купівлі-продажу від 02.12.2020 перейшло від ОСОБА_55 до ОСОБА_79 ;

- :01:000:0342 за договором купівлі-продажу від 19.08.2022 перейшло від ОСОБА_32 до ОСОБА_80 ;

- :01:000:0345 за договором купівлі-продажу від 07.12.2020 перейшло від ОСОБА_35 до ОСОБА_81 ;

- :01:000:0348 за договором купівлі-продажу від 07.04.2021 перейшло від ОСОБА_38 до ОСОБА_82 ;

- :01:000:0349 за договором купівлі-продажу від 09.06.2021 перейшло від ОСОБА_39 до ОСОБА_83 ;

- :01:000:0350 за договором купівлі-продажу від 29.04.2021 перейшло від ОСОБА_40 до ОСОБА_83 ;

- :01:000:0353 за останнім договором купівлі-продажу від 17.08.2021 перейшло від ОСОБА_43 до ОСОБА_84 ;

- :01:000:0354 за останнім договором купівлі-продажу від 17.08.2021 перейшло від ОСОБА_43 до ОСОБА_84 в розмірі 70% та ОСОБА_85 в розмірі 30% спільної часткової власності;

- :01:000:0337 за договором купівлі-продажу від 28.08.2020 перейшло від ОСОБА_56 до ОСОБА_86 .

За розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 15 грудня 2011 року № 455 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення» у зв`язку з припиненням юридичної особи ДП «Житомирський лісгосп АПК» шляхом приєднання до ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», правонаступником якого є ДП «Пулинський лісгосп АПК», припинено право постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення ДП «Житомирський лісгосп АПК» загальною площею 6663,4 га. Зобов`язано ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», правонаступником якого є ДП «Пулинський лісгосп АПК», розробити технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельними ділянками, та подати її на затвердження Житомирській обласної державної адміністрації.

Листом Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради від 10 грудня 2015 року №393 повідомлено, що розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області від 20 грудня 2005 року № 821 затверджено технічну документацію по інвентаризації земельних ділянок лісового фонду з метою передачі їх в постійне користування та складання державних актів на право постійного користування земельними ділянками ДП «Житомирський лісгосп АПК» в адміністративних межах Житомирського району, зокрема, Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області площею 24,6 га.

Згідно зі статтею 27 ЛК України (у ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як гектар, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Оскільки спірні земельні ділянки лісового фонду в установленому законом порядку в лісогосподарських підприємств вилучені не були, прокурор вважає, що внаслідок прийняття спірних розпоряджень районної державної адміністрації фактично змінено їх цільове призначення з лісогосподарського на сільськогосподарське.

Відповідно до частини дев`ятої 9 статті 149 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Так як оскаржуваними розпорядженнями у власність громадянам були передані землі лісового фонду площею, що значно перевищувала 1 га, ці дії свідчать про перевищення головою районної державної адміністрації повноважень, передбачених законом.

Згідно таксаційного опису ДП «Житомирський лісгосп АПК» поквартальні суми площ та загальних запасів насаджень Житомирського лісництва, зокрема квартал № 78, перебувають у приватній власності відповідачів.

Згідно з інформацією, наданою на запити прокуратури (листи Управління Держземагенства в Житомирському районі від 09.06.2015 № 10-603-0.5-6543/2-15 (щодо зменшення площі земель, що обліковувались за ДП «Житомирський лісгосп АПК») та від 15.06.2015 №10-603-0.5-6882/2-15 (щодо зменшення площі лісогосподарських земель саме на підставі оскаржуваних розпоряджень), листи виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 16.02.2016 № 1898кн./вих.16 та від 06.01.2017 № 14) вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами з :01:000:0309 по :01:000:0350, з :01:000:0353 по :01:000:0356, з :01:000:0359 по :01:000:0364, :01:000:0367, :01:000:0381, :02:001:1237 розміщені на території, що обліковуються як землі державного лісового фонду кв.78, виділи 6, 7, 8, 9 Житомирського лісництва ДП «Червоноармійський лісгосп АПК». В період виконання польових робіт та камеральної обробки матеріалів лісовпорядкуванню не надавались дані щодо вилучення земельних ділянок зі складу державного лісового фонду Житомирського лісництва ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» (а.с.34, 129-130, 131-133 т.9).

Разом з тим, судова земельно-технічна експертиза, про призначення якої клопотав заступник прокурора Житомирської області та яка була призначена ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.11.2016 з метою з`ясування питання, чи мало місце накладення спірних земельних ділянок, що перебувають у приватній власності відповідачів на землі, які на момент прийняття розпоряджень голови Житомирської райдержадміністрації від 16.12.2010 № 1164 та від 28.12.2010 № 1202 перебували у постійному користуванні ДП «Житомирський лісгосп АПК» проведена не була по причині відсутності в установі Українському державному проектному лісовпорядному виробничому об`єднанні ВО «Укрдержліспроект», сертифікованих інженерів-землевпорядників для здійснення відповідних робіт.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (у ред., яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача («Житомирський лісгосп АПК»), а передача іншому спеціалізованому лісогосподарському підприємству не змінює її державну форму власності, крім того, у встановленому порядку повноважним органом не вилучалась, зміна її цільового призначення у передбаченому законом порядку не здійснювалась.

Отже, відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади Житомирської обласної державної адміністрації - означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла.

Так, за приписами статті 20 ЗК України (в ред. на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації від 16.12.2010 № 1164 надано дозвіл 57 громадянам на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва на території Зарічанської сільської ради.

При цьому, питання зміни цільового призначення земельних ділянок, які передаються під розміщення садівницького товариства, Житомирською районної державною адміністрацією не вирішувалось.

В подальшому, розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації від 28.12.2010 № 1202 затверджено проект із землеустрою щодо відведення громадянам у власність вказаних земельних ділянок для ведення садівництва, передано їм у власність земельні ділянки.

Згідно положень статті 57 ЛК України (в ред. станом на час ухвалення розпорядження) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 149 п. 2 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів АРК, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Частиною 9 цієї статті передбачено, що КМ України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для несільськогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч.5-8 цієї статті та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

Однак, ДП «Житомирський лісгосп АПК» не заявляв про припинення права користування земельними ділянками, а Житомирським обласним управлінням лісового та мисливського господарства погодження на зміну цільового призначення вищевказаних земельних ділянок не надавалось.

Таким чином доводи позивача про те, що спірні земельні ділянки державного лісового фонду неправомірно вибули із володіння держави та землекористувача ДП «Червоноармійський лісгосп АПК», оскільки при їх вилученні не було дотримано вимог статті 149 ЗК України та статті 57 ЛК України є обґрунтованими.

Проте, вирішуючи спір щодо визнання недійсним спірних рішень та розпоряджень органу місцевого самоврядування, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від

05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від

11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

У справі, яка переглядається, позов пред`явлено прокурором в інтересах держави у зв`язку з незаконним, на думку позивача, заволодінням земельними ділянками державної власності фізичними особами відповідачами. Посилаючись на те, що при виділенні земельних ділянок порушено норми ЗК України та ЛК України, позивач просив, зокрема, визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Житомирської РДА від 16.12.2010 № 1164, від 28.12.2010 № 1202, визнати недійсними: державні акти на право власності на земельні ділянки, видані громадянам відповідачам у справі, скасувати їх реєстрацію та зобов`язати відповідачів повернути до земель ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» земельні ділянки, одержані на підставі вказаних вище розпоряджень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших. Визнання недійсним державного акта також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94)).

Враховуючи викладене, заявлені в цій справі прокурором вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Житомирської РДА від 16.12.2010 № 1164 та від 28.12.2010 № 1202, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, а тому в задоволенні зазначених вимог слід відмовити із цих підстав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку усіх сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене в чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Встановлено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею понад 6,0 га були передані у власність відповідачам, а в подальшому деякі з них перейшли у власність третіх осіб, вибули з державної власності поза волею власника держави Україна без дотримання передбаченої законом процедури вилучення у постійного користувача ДП «Червоноармійський лісгосп АПК».

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

У справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

З огляду на викладене, принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності» при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

За обставинами цієї справи встановлено, що відповідачі та треті особи набули у власність земельні ділянки, якими вони правомірно користувалися за цільовим призначенням тривалий час, у межах норм, передбачених законом, на підставі рішення районної державної адміністрації; у статусі власників земельних ділянок відповідачі тривалий час володіють ними.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що намагання прокурора виправити допущену в минулому органом влади «помилку» не може мати наслідком непропорційне втручання у нове право відповідачів та перекладати на них усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє земельною ділянкою протягом тривалого часу, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

У справі встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходяться житлові будинки та господарські будівлі відповідачів. Отже, втручання держави у право громадян відповідачів у справі на мирне володіння майном - земельними ділянками, зважаючи на тривале добросовісне користування ними відповідачами, які протиправних дій для заволодіння земельною ділянкою у певному розмірі не вчиняли, отримали їх у власність на підставі розпорядження державного органу, буде мати ознаки непропорційного втручання у права відповідачів на мирне володіння майном.

Встановлено, що відповідачі користуються земельними ділянками з 2011 року, мали право на надання їм земельних ділянок у власність у вказаному розмірі і реалізували це право. Позбавлення їх такого права власності фактично не з вини відповідачів, а внаслідок недбальства державних органів призведе до порушення принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для витребування у ОСОБА_56 , ОСОБА_57 та зобов`язання ОСОБА_1 (правонаступника померлого власника ОСОБА_87 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 (правонаступника померлих ОСОБА_88 , ОСОБА_89 ), ОСОБА_29 , ОСОБА_30 (правонаступника ОСОБА_90 ), ОСОБА_33 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_45 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_53 (які залишились власниками на час розгляду справи) повернути спірні земельні ділянки з вищевказаних підстав.

Підстав для зобов`язання інших відповідачів повернути земельні ділянки колегія суддів також не вбачає, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що власники вищезазначених спірних земельних ділянок відповідно до цивільно-правових угод змінилися. У зв`язку з чим ухвалами Житомирського апеляційного суду від 19.09.2022 та від 31.10.2022, відповідно до п.1 ч.1 ст. 365 ЦПК України, нових власників земельних ділянок залучено як третіх осіб у справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залічення до участі у справі як відповідачів осіб, які не брали в ній участь у суді першої інстанції.

Таким чином підстав для задоволення вимог прокурора щодо зобов`язання відповідачів, які відчужили спірні земельні ділянки і на час ухвалення даного судового рішення вже не є власниками земельних ділянок, повернути їх до земель ДП «Червоноармійський лісгосп АПК» колегія суддів також не вбачає.

Отже, суд першої інстанції ухвалюючи рішення зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову прокурора, однак помилився щодо мотивів такої відмови, у зв`язку з чим оскаржене судове рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради, дочірнього підприємства «Пулинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 серпня 2016 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Судді