Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2271/21
Провадження № 2/273/73/22
18 травня 2022 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Васильчук О. В. при секретарі судових засідань Муравській М.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Корал" Довбиський фарфоровий завод" , про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплат, моральної шкоди -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути на її користь заборговану заробітну плату в розмірі 72 942,32 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, та моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 23.06.1981 року по 30.06.2021 року працювала у ТОВ «Корал» Довбиський фарфоровий завод» на посаді бухгалтера. У зв`язку із систематичною затримкою виплати заробітної плати вона подала заяву про звільнення з посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України і 30.06.2021 року була звільнена.
На час звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати, тому, при звільненні вона одночасно звернулася з проханням провести з нею кінцевий розрахунок при звільненні, тобто 30.06.2021 року. На її прохання, відповідачем було зазначено, що на даний час відсутні кошти для погашення заборгованості, але протягом двох місяців заборгованість буде виплачена.
Згідно розрахункового листа станом на 01.07.2021 року сума заборгованості становила 88 193,26 грн., у липні 2021 року були виплачені лікарняні в сумі 15 250,96 гривень. На момент подання позову до суду, заборгованість складає 72 942,32 грн.. За час після звільнення, вона захворіла і 06.09.2021 року її було прооперовано, на що були потрачені значні кошти. З проханням виплати їй заробітної плати вона неодноразово зверталася до керівництва підприємства, проте необхідні кошти так і не отримала. Все це поставило її в скрутне фінансове становище, завдало значних моральних і фізичних страждань. 20.07.2021 року вона звернулася з заявою про те, щоб їй надали довідку про стан заборгованості з виплати заробітної плати, довідку-розрахунок середнього заробітку, розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати. Проте, жодної відповіді на своє звернення не отримала, і виплата заборгованості з нею не проведена.
Так як відповідачем не дотримано вимоги закону, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, внаслідок чого по сьогоднішній день перед нею існує заборгованість, а також все це завдало їй моральних страждань, а тому змусило її звернутися до суду за захистом своїх трудових прав.
Ухвалою Баранівського районного суду від 30.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз`яснено учасникам
справи права та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до підготовчого засідання, в яке викликано учасників справи ( а.с. 28 - 29).
Ухвалою Баранівського районного суду від 08.02.2022 року за клопотанням позивача строк підготовчого судового засідання продовжено ( а.с.35).
Ухвалою Баранівського районного суду від 06.04.2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 41).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. До заяви додала розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати та розрахунок середньоденного заробітку ( а.с. 44-47 ).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на дану позовну заяву не скористався.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. ст. 280, 281 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що з 23.06.1981 року по 30.06.2021 року позивач працювала в ТОВ «Корал» Довбиський фарфоровий завод , наказ № 37-к від 19.05.1981 року та наказ № 16-к від 30.06.2021 року ( звільнено за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 9 - 11, 12).
22.07.2021 року та 15.12.2021 року позивач направила відповідачу заяви-вимоги про надання довідки про заборговану їй заробітну плату та розмір середньомісячної заробітної плати, про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати заробітної плати , проте відповіді не отримала ( а.с. 22,24,25,27).
Ухвалу суду Баранівського районного суду Житомирської області від 30.12.2021 року в частині витребування довідки про розмір заборгованості з виплати заробітної плати відносно ОСОБА_1 , довідки-розрахунку середнього заробітку та розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати відповідачем також не виконано.
Позивач має інвалідність другої групи з 02.11.2021 року безтерміново, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 592967 ( а.с. 23).
Всі вищевказані обставини відповідачем не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи.
Вказані розрахунки відповідачем не спростовано.
Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ч.5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Частиною шостою статті 24 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці», а позивачка ОСОБА_1 перебувала з ТОВ «Корал» Довбиський фарфоровий завод в трудових відносинах до 30.06.2021 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Підприємство не провело остаточний розрахунок з позивачем за виконану нею роботу. Зазначені обставини відповідачем не спростовувалися, доказів повної або часткової виплати зазначеного боргу з боку відповідача на користь позивача, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних доказів у справі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні.
Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Суд приходить до висновку, що непроведення своєчасного розрахунку з позивачем саме по заробітній платі є порушенням статтей 47 та 116 Кодексу, а тому з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2021 року (наступний день за датою звільнення) по 18.05.2022 року (постановлення рішення суду).
Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.
Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивач просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 65 815,12 грн. за період з 01.07.2021 року по 30.04.2022 року. Середньоденний заробіток зазначає у розмірі 311,92 грн., виходячи із розрахунку заробітної плати за квітень та травень 2021 року.
Визначаючи період затримки розрахунку, суд визначає його за період з 01.07.2021 року по 18.05.2022 року ( день винесення рішення) , а тому так як середньоденна заробітна плата позивача складає 311,92 грн., виходячи з розрахунку ( з 01.07.2021 року по 30.04.2022 року 65 815,12 грн. , а за 13 робочих днів травня місяця 2022 року: 311,92 грн. * 13 = 4054,96 грн. ) середній заробіток за час затримки розрахунку складає усього 69 870,08 грн.
У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі
затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (із змінами та доповненнями), компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений
на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Таким чином сума компенсації, яка вирахувана шляхом множення заборгованості, яка виникла за період з грудня 2019 року по червень 2021 року на добуток індексів інфляції за вказаний період, що становить 13 711,35 грн., з розрахунком якої суд погоджується.
Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд дійшов таких висновків.
Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, як наслідок було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в докладанні додаткових зусиль у зв`язку з порушенням звичайного укладу життя, переживаннях, душевних стражданнях, негативного впливу на здоров`я за таких подій, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральної шкоди.
Суд зауважує, що в результаті невиплати заробітної плати при звільненні позивач понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, а також на лікування, адже їй потрібні були значні кошти на операційні втручання в зв`язку з важкою хворобою, а також на післяопераційне лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 13.10.2021 року (а.с.13), що змусило ОСОБА_1 , докладати додаткові зусилля щоб оплачувати необхідне лікування, що поставило її у скрутне фінансове становище.
Враховуючи доводи позивача в обґрунтування підстав відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача, а також вимог розумності та добросовісності суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши із відповідача на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди.
Оскільки при зверненні до суду позивач на підставі п.п. 1,9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь держави суму судового збору у розмірі 3 969, 60 гривень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. 43, 129 Констиуції України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 263 - 265, 268, 272, 273 - 276, 280 - 289, 354, 355 ЦПК України, ст. 47, 97, 116, 117 КЗпП України , ЗУ «Про судовий збір», суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корал» Довбиський фарфоровий завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, моральної шкоди , задовільнити частково.
номер НОМЕР_1 ) нараховану та несплачену суму заробітної плати у розмірі 72 942 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок дві ) гривні 32 копійки (з урахуванням податків та обов`язкових платежів).
номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2021 року по 18 травня 2022 року в сумі 69 870 ( шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 08 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законно їсили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).
Суддя: О.В. Васильчук
Суддя: О. В. Васильчук