Справа № 547/875/21
Провадження №2/548/165/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2022 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Калініченко А.В.,

адвоката Грущенка С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про виділення майнового паю в натурі та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай) серії ПО № 213187 від 26.10.2001 року виданого Товстівською сільською радою він має право на майновий пай із майна КСП ПОП ім. Чапаєва, селище Семенівка в розмірі 4592 грн., або 0,1041% відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 18.05.2001 р.

Оскільки на даний час КСП ПОП імені Чапаєва не має кінцевого правонаступника, тому неможливо зробити відмітку керівником КСП про виділ майна в натурі у належному позивачу свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, позивач просить виділити йому майновий пай в натурі на підставі вищевказаного та визнати за ним право власності на цей майновий пай в розмірі 4592 грн., або 0,1041%.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 01.11.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року підготовче судове засідання відкладено та витребовано докази.

Ухвалою суду від 16.03.2022 року підготовче судове засідання відкладено та повторно витребовано докази.

Ухвалою суду від 29.06.2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Грущенко С.Г. позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, крім того, просив розглянути справу за відсутності позивача.

У судовому засіданні представник відповідача - Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області Зайченко М.В. просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю з підстав викладених у відзиві на позов та просив врахувати, що строк позовної давності вже минув.

У відзиві на позов (а.с.48-52) відповідач зазначає, що він не є належним відповідачем по справі, так як не є правонаступником КСП ПОП ім. Чапаєва, а виділення майнового паю відноситься до виключної компетенції саме правонаступника цього КСП. Орган місцевого самоврядування лише здійснює документальне оформлення та видачу вищевказаного Свідоцтва.

У відзиві відповідач просить суд застосувати вимоги ст. 256-268 Цивільного кодексу України щодо строків загальної позовної давності (а.с. 51). Відповідач стверджує, що після видачі 26.10.2001 року вищевказаного свідоцтва пройшов 3-х річний строк для звернення до суду з метою захисту порушених прав, оскільки позов подано до суду лише 20.10.2021 року.

Відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю та у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

У відповіді на відзив на позов (а.с. 43-46) позивач зазначає, що єдиним і належним відповідачем по даній справі є Семенівська селищна рада Кременчуцького району Полтавської області, яка є правонаступником прав і обов`язків Товстівської сільської ради в процесі децентралізації, яка видала позивачу свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай).

Враховуючи викладене, позивач просив суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, з`ясувавши позицію представників позивача та відповідача, перевіривши доводи відзиву на позов та відповіді на відзив, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Реформування аграрного сектору економіки на засадах приватної власності розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» від 10.11.1994 № 1529/99.

В статті 1 зазначеного Указу Президента йдеться про здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями і створення на їх основі інших суб`єктів господарювання. Також передбачена передача окремих будівель, споруд, техніки, робочої і продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо членам сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай) серії ПО № 213187 від 26.10.2001 року, (а.с.6) виданого Товстівською сільською радою ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ПОП ім. Чапаєва, селище Семенівка відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 18.05.2001 р. Загальна вартість майна пайового фонду підприємства на 19.03.2001 р. становить 44114 грн., частка ОСОБА_1 визначена в розмірі 4592 грн., або 0,1041%.

Згідно архівної довідки Кременчуцької РДА № 01-42/09 від 07.09.2021 р. (а.с.7) згідно розпорядження представника Президента України Семенівської РДА від 27.01.1993 р. проведено державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства імені «Чапаєва», селища Семенівка.

Згідно розпорядження голови Семенівської РДА від 09.02.2000 р. № 52 у зв`язку із зміною назви, організаційно-правової форми, форми власності суб`єктів підприємницької діяльності та на основі поданих документів скасовано державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства імені «Чапаєва», селища Семенівка шляхом перереєстрації в приватно-орендне сільськогосподарське підприємство імені «Чапаєва», смт. Семенівка.

На запит до Комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів» № 01-18/190 від 31.08.2021 р. (а.с.8) надано відповідь про те, що документи з особового складу ПОП імені Чапаєва за 1945-2000 р. надійшли на зберігання до архіву відповідно акту приймання документів № 1 від 03.04.2004 р. Інформація про правонаступників ПОП імені Чапаєва та щодо списків осіб, які мають право на майновий пай не відома. Для вирішення питання необхідно звернутися до відділу № 4 управління у Кременчуцькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.

Відповідно до відповіді на запит відділу № 4 управління у Кременчуцькому районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 280/39-21 від 22.09.2021 р. (а.с.9), у Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель не обліковується список осіб, які мають право на майновий фонд.

На запит до Виконавчого комітету Семенівської селищної ради № 01-17/1376 від 10.09.2021 р. (а.с.10, 11) надано відповідь про те, що за результатами пошуку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за запитом ПОП імені Чапаєва інформація про існування такої юридичної особи відсутня. Виконавчий комітет Семенівської селищної ради не є розпорядником даної інформації та не має можливості її надати.

На запит до Кременчуцької районної ради Полтавської області № 02-42/713 від 08.10.2021 р. (а.с.14) надано відповідь про те, що в даної державної установи відсутня запитування інформація з приводу надання довідки про правонаступників Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені «Чапаєва», смт. Семенівка, яке в свою чергу є правонаступником шляхом перереєстрації КСП імені Чапаєва, смт. Семенівка.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

Також питання виділення майнового паю урегульовано частково і в Указі Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

У ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вказано, що об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»).

Пунктом 7 ст. 31 цього Закону встановлено, що у разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам.

Порядок прийняття співвласниками рішень про виділення майна в натурі врегульовано Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року (далі - Рекомендації).

Пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій передбачено, що управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється через загальні збори співвласників.

Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву (пункт 4.1 Рекомендацій).

Таким чином, підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

Отже, питання щодо виділення майнового паю в натурі, способу такого виділення, визначення конкретного майна, яке передається власнику майнового паю, відноситься до виключної компетенції зборів співвласників.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 675/2134/18-ц (провадження № 61-22458св19), постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 133/2267/18 (провадження № 61-20137св19).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19), де вказано, що оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Пунктом 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2005 року передбачено, що для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна.

Отже, вищевказаними нормами передбачено певний порядок набуття права власності на індивідуально визначений об`єкт зі складу майна реорганізованого підприємства власником майнового паю.

Позивач, звертаючись до суду із позовними вимогами щодо виділення в натурі в рахунок майнового паю його частку майна КСП ПОП імені Чапаєва шляхом визнання за ним права власності на навіть не визначені ним об`єкти, не врахував, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено у ст. 335 та 376 ЦК України, у всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів, як визначено у ст.328 ЦК України.

Як зазначено вище, позивач набув право на майновий пай реорганізованого КСП ПОП імені Чапаєва після отримання майнового сертифіката серії ПО № 213187 від 26.10.2001. Після отримання цього сертифіката позивач мав право отримати в натурі у встановленому законодавством порядку частину майна цього реорганізованого КСП ПОП імені Чапаєва, для чого мав би звернутися з відповідною заявою до КСП чи його правонаступника приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені «Чапаєва», але із невідомих суду причини не зробив цього. Матеріали справи не містять доказів того, що уповноваженим органом КСП чи його правонаступником ухвалювалося рішення щодо виділення позивачу в натурі як власнику майнового паю.

Суд вважає, що вищевказане свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай) серії ПО № 213187 від 26.10.2001 р. (майновий сертифікат) не є правочином, а є документом, що засвідчує право власника на майновий пай.

Видача майнового сертифіката на майновий пай (частину майна реорганізованого КСП) не породжує виникнення права власності на певне майно - воно лише фіксує факт наявності відповідного права, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється.

Таким чином, наявне у матеріалах справи вищевказане Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП видане позивачу, є майновим сертифікатом, тобто документом, який посвідчує право на отримання частини майна реорганізованого КСП, а не правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на певне (конкретно визначене) майно.

Позивачем не надано суду рішення загальних зборів співвласників КСП ПОП імені Чапаєва щодо виділення йому в натурі частки з майна кооперативу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач припинив своє членство в КСП ПОП імені Чапаєва, і має право на отримання паю в натурі, та тим паче на визнання права власності на це майно.

Вищевказане свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай) серії ПО № 213187, видане позивачу 26.10.2001 р., а тому на правовідносини у цьому спорі поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Отже, перебіг позовної давності слід обліковувати саме із 26.10.2001 року, що узгоджується із положеннями ст. 253 ЦК України.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог та наслідків його спливу у вигляді відмови у позові.

За ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

Таким чином, враховуючи викладене вище в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України так як позивач звільнено від сплати судового збору, то його слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-14, 76-81, 141, 209-211, 213, 216, 221, 228, 229, 235, 240-242, 258, 259,263-265,268, 354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про виділення майнового паю в натурі та визнання права власності відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

Представник позивача адвокат Грущенко Сергій Григорович, що знаходиться за адресою 39000, м. Глобине Кременчуцького району Полтавської області, вул. Центральна, 210,

Відповідач - Семенівська селищна рада Кременчуцького району Полтавської області, що знаходиться за адресою 38200, смт. Семенівка Кременчуцького району Полтавської області, вул. Незалежності, 44а,

Представник відповідача Зайченко Микола Вікторович,що знаходиться за адресою 38200, смт. Семенівка Кременчуцького району Полтавської області, вул. Незалежності, 44а.

Повний текст судового рішення складено 18.07.2022 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна