Житомирський апеляційний суд
Справа №282/397/22 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 53 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомирі цивільну справу №282/397/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року, ухваленого під головуванням судді Носача В.М. у смт Любарі,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з ПАТ "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 50 076,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого, 20 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу; на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 25 038, 00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу внаслідок смерті батька та по 30 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтовання позовних вимог зазначив, що 30.09.2019 близько 20 години водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 17 км +250 м. автодороги «Любар-Хмільник» в с.Велика Волиця Любарського району Житомирської області, проявила неуважність до дорожньої обстановки та виїхала на смугу зустрічного руху, де передньою правою частиною скоїла наїзд на гужову повозку, якою у зустрічному напрямку керував ОСОБА_5 .

Внаслідок вказаної ДТП потерпілий ОСОБА_5 отримав травми, які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, яка настала 11.10.2019 об 11 годині 30 хвилин у реанімаційному відділенні Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф.Гербачевського» Житомирської обласної ради.

За фактом ДТП слідче управління в Житомирській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257, а обвинувальний акт передано на розгляд Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (Приватне), відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО6406112, що підтверджується витягом з Централізованої бази МТСБУ.

04.06.2020 представник позивачів надіслав на юридичну адресу страховика повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування, проте страховик прийняв рішення про призупинення розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набрання судовим рішенням у кримінальній справі законної сили.

Оскільки відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 6855 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок страхового відшкодування витрат на поховання ОСОБА_5 .

Стягнуто з ПрАТ "Страхова група "ТАС" на користь користь ОСОБА_3 25 038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті батька.

Стягнути з ПрАТ "Страхова група "ТАС" на користь користь ОСОБА_2 25 038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті батька.

Вирішено питання відшкодування судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 01.12.2022 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 684 (шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_3 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

У поданій апеляційній скарзі представник ПрАТ «Страхова Група «ТАС» посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутність інформації про набрання законної сили судового рішення у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу прийняття страховиком рішення про виплату або припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, що передбачено положення Закону України про № 1961-ІV, який є спеціальним нормативно-правовим актом і має переважне право застосування до спірних правовідносин, ніж норми ЦК України. Крім того, суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у цій справі до винесення вироку, яким буде встановлено вину заподіювача шкоди, що є підставою для виплати страхового відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.09.2019 близько 20 години водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ SPRINTER 312 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 17 км +250 м. автодороги «Любар-Хмільник» в с.Велика Волиця Любарського району Житомирської області, проявила неуважність до дорожньої обстановки та виїхала на смугу зустрічного руху, де передньою правою частиною скоїла наїзд на гужову повозку, якою у зустрічному напрямку керував ОСОБА_5 (а.с. 15).

Внаслідок вказаної ДТП потерпілий ОСОБА_5 отримав травми, які знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, яка настала 11.10.2019 об 11 годині 30 хвилин у реанімаційному відділенні Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Гербачевського» Житомирської обласної ради (а.с. 13 зворот - 14).

За фактом ДТП слідче управління в Житомирській області внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 за ч.2 ст.286 КК України. Матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області, справа 282/639/20.

Із копії обвинувального акта у кримінальному провадженні за №0000257 вбачається, що потерпілою визнано ОСОБА_1 , яка є співмешканкою померлого (а.с. 12-14).

Відповідно до Довідки, виданої Великоволицьким старостинським округом Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області 27.05.2020 №309 позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми померлого ОСОБА_5 (19).

ОСОБА_1 понесла витрати на поховання потерпілого у розмірі 6855грн., що підтверджується товарним чеком №203 від 12.10.2019 (а.с.74).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом №АО/6406112, страховик є діючим членом МТСБУ.

04.06.2020 адвокат Лабик Р.Р. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся із заявами в АТ «СГ «ТАС» (приватне) про виплату страхового відшкодування, в яких зокрема містилося повідомлення про страховий випадок (а.с. 29-32).

Листом АТ «СГ «ТАС» (приватне) від 07.07.2020 повідомлено, що питання про виплату страхового відшкодування не вирішено та прийнято рішення про призупинення розгляду заяви до дати набрання рішення у кримінальній справі законної сили, після чого рішення по страховій справі буде прийнято у термін, передбачений законом (а.с. 32 зворот - 33).

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_5 , зазначив, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50 076,00 грн. (12 *4173,00=50 076,00), а тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить синам покійного становить по 25 038, 00 грн., шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на двох осіб (50 076,00/2=25 038 грн.), та дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування документально підтверджених понесених нею витрати на поховання у розмірі 6 855,00 грн. та часткового задоволення позову у цій частині.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП батька позивачів, в порядку страхового відшкодування та стягнення витрат на поховання. Ці правовідносини регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).

Враховуючи наведене доводи в апеляційній скарзі про необхідність відмови в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП є такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та є безпідставними.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Вказана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2022.

Головуючий Судді