АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 грудня 2022 року

м. Чернівці

справа № 724/1501/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Лисака І. Н., Половінкіної Н. Ю.

секретар Паучек І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Хотинська міська рада

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О. Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- визнати пункт 1 розпорядження Хотинського міського голови № 45- ОС від 21 червня 2022 року «Про фактичне вивільнення працівників Комунального закладу «Хотинський заклад загальної середньої освіти №2 Хотинської міської ради» (далі КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР») незаконним та скасувати;

- визнати позивачку такою, що звільнена 10 серпня 2022 року з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією установи;

- стягнути з Хотинської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 7 липня 2022 року по день ухвалення судового рішення з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів.

Посилалася на те, що згідно з наказом № 337-а від 20 серпня 1984 року вона призначена на посаду вихователя КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР». Відповідно до наказу № 42-к від 2 вересня 2020 року перебувала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи.

Згідно з пунктом 1 розпорядження Хотинського міського голови № 45-ОС від 21 червня 2022 року позивачка звільнена 6 липня 2022 року з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників», пункт 1 статті 40 КЗпП України. В свого чергу, в трудовій книжці підставою звільнення вказано «у зв`язку із скороченням штату працівників». Вважає, що розпорядження № 45-ОС в частині її звільнення є незаконним.

Позивачка вважає, що розпорядження № 45-ОС видано не уповноваженою особою. Рішенням 20 сесії VIII скликання Хотинської міської ради від 24 лютого 2022 року, № 361/20/22 «Про припинення діяльності комунального закладу КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» вирішено припинити діяльність закладу освіти, створено ліквідаційну комісію та затверджено її персональний склад. З моменту призначення вказаної ліквідаційної комісії до такої комісії перейшли всі повноваження щодо управління цим закладом, а також право його представництва. Отже, розпорядження про звільнення позивачки повинно було видаватись не головою Хотинської міської ради, а головою ліквідаційної комісії закладу освіти. У зв`язку з наведеним також запис в трудовій книжці про звільнення зроблено не уповноваженою особою.

Однією із підстав прийняття розпорядження № 45-ОС є розпорядження Хотинського міського голови № 48-р від 7 березня 2022 року «Щодо проведення заходів із ліквідації КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР», яким доручено директору закладу освіти ОСОБА_3 здійснити заходи щодо звільнення працівників. Вказаний наказ є неправомірним, оскільки повноваження вирішувати трудові питання із працівниками закладу освіти, що ліквідується, станом на 7 березня 2022 року належали виключно ліквідаційній комісії.

Попередження про звільнення є таким, що оформлене з порушенням трудового законодавства, а саме видане та підписане не головою ліквідаційної комісії. У такому попередженні не вказана дата запланованого звільнення, а також підставою звільнення помилково вказано «у зв`язку із скороченням штату працівників».

Позивачка вважає, що враховуючи те, що її звільнено, як вбачається із запису в трудовій книжці, у зв`язку із скороченням штату працівників, то в такому випадку їй повинна бути запропонована інша робота.

Голова ліквідаційної комісії 7 березня 2022 року оформив повідомлення за №02-13-11-354 голові профспілки закладу освіти про заплановане звільнення працівників, у зв`язку із ліквідацією останнього. Однак, немає доказів реального вручення такого повідомлення голові профспілки. Якщо звільнення відбулось у зв`язку із скороченням штату працівників, як зазначено у трудовій книжці позивачки, то погодження профспілкою такого звільнення є обов`язковим. В даному випадку такого погодження не існує.

Міський голова, а не голова ліквідаційної комісії, подав інформацію державній службі зайнятості за формою звітності, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України № 317 від 31 травня 2013 року, яка втратила чинність. Отже порушено форму та порядок подання звітності державній службі зайнятості про звільнення. Також в наявній звітності помилково вказано дату наказу про попередження про заплановане звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 такою, що звільнена з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією установи.

Повернуто з державного бюджету ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що Хотинська міська рада як засновник, власник КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР», прийняла рішення про ліквідацію установи. Іншої установи відповідачем не створено, а тому власник позбавлений можливості запропонувати позивачу іншу роботу.

Суд вважав, що розпорядження про звільнення позивачки від 21 червня 2022 року № 45-ОС та запис в трудовій книжці позивачки здійснено уповноваженою особою ОСОБА_4 , який є головою ліквідаційної комісії.

Відповідач повідомив позивача про її майбутнє звільнення 24 березня 2022 року, тобто з дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП України.

Голова ліквідаційної комісії ОСОБА_4 повідомив 7 березня 2022 року Голову профспілкового комітету КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР», що планується звільнення працівників закладу.

Оскільки позивачку було звільнено на законних підставах без порушення встановленого порядку, підстави для задоволення вимоги щодо виплати заробітної плати за весь час вимушеного прогулу відсутні.

Представником відповідача було визнано в судовому засіданні частково позовну вимогу позивача про визнання її такою, що звільнена з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури у зв`язку з ліквідацією установи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати пункт 1 розпорядження Хотинського міського голови № 45- ОС від 21 червня 2022 року «Про фактичне вивільнення працівників КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» незаконним та скасувати.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання позивачки такою, що звільнена з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією установи змінити. Визнати ОСОБА_1 такою, що звільнена 10 серпня 2022 року з посади заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією установи.

Стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 7 липня 2022 року по день ухвалення судового рішення з вирахуванням з цієї суми податків та зборів.

В решті рішення просить залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що розпорядження про звільнення позивачки було прийнято Хотинським міським головою, а не головою ліквідаційної комісії КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР».

Судом не враховано, що попередження про звільнення є таким, що оформлене з порушенням трудового законодавства, а саме видане та підписане не головою ліквідаційної комісії. У такому попередженні не вказана дата запланованого звільнення, а також підставою звільнення помилково вказано «у зв`язку із скороченням штату працівників».

Однією із підстав прийняття розпорядження № 45-ОС є розпорядження Хотинського міського голови № 48-р від 7 березня 2022 року «Щодо проведення заходів із ліквідації КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР», яким доручено директору закладу освіти Дідичу Г. М. здійснити заходи щодо звільнення працівників. Вказаний наказ є неправомірним, оскільки повноваження вирішувати трудові питання із працівниками закладу освіти, що ліквідується, станом на 7 березня 2022 року належали виключно ліквідаційній комісії.

Враховуючи, що КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» ліквідований, то наявні підстави для визнання звільнення позивачки у зв`язку з скороченням чисельності штату працівників незаконним, а датою звільнення слід вважати день державної реєстрації припинення установи, а саме 10 серпня 2022 року. Як наслідок з власника ліквідованої установи-роботодавця підлягає стягненню на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, який обчислюється з наступного дня після звільнення по день ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 21 серпня 1984 року ОСОБА_1 була призначена на посаду вихователя в Хотинській спецшколі № 2; 1 вересня 1992 року переведена на посаду вчителя; 17 серпня 1994 року переведена з посади вчителя української мови та літератури на посаду заступника директора по виховній роботі; 6 липня 2022 року звільнена у зв`язку з скороченням штату працівників пункт 1 стаття 40 КЗпП України на підставі розпорядження від 21 червня 2022 року № 45-ОС (а.с.8).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що засновником КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» є Хотинська міська рада (а.с. 58-61).

Згідно з статутом комунального закладу КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» (нова редакція), затвердженим 24 лютого 2022 року рішенням Хотинської міської ради № 366/20/22, рішення про реорганізацію та ліквідацію приймає власник або уповноважений орган. Власником майна та засновником є Хотинська міська рада (розділ 1 статуту). Ліквідація проводиться ліквідаційною комісією, призначеною засновником або уповноваженим ним органом, а у випаду ліквідації за рішенням господарського суду ліквідаційною комісією, призначеною цим органом. З часу призначення ліквідаційної комісії до неї переходить повноваження щодо управління школою (розділ 16 статуту). Заклад може бути ліквідовано на підставі рішення засновників, а також в інших випадках передбачених чинним законодавством (розділ 16 статуту) (а.с.20-26).

Рішенням Хотинської міської ради «Про припинення діяльності КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» шляхом ліквідації» від 24 лютого 2022 року № 361/20/22 вирішено припинити діяльність КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» шляхом його ліквідації та створено ліквідаційну комісію про припинення діяльності комунального закладу (а.с. 9-10).

Згідно з додатком до рішення сесії Хотинської міської ради 20 сесії VIII скликання від 24 лютого 2022 року № 361/20/22 головою ліквідаційної комісії є перший заступник міського голови Білецький Д. М. (а.с.11).

Відповідно до розпорядження міського голови «Щодо проведення заходів із ліквідації КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» від 7 березня 2022 року № 48-р Гнату Дідичу доручено розпочати процедуру ліквідації КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» з 6 березня 2022 року та здійснити заходи передбачені законодавством про працю щодо дотримання прав та гарантій працівників у зв`язку із ліквідацією установи, попередити працівників про наступне звільнення внаслідок ліквідації відповідно до вимог трудового кодексу, попередити центр зайнятості щодо запланованого масового вивільнення працівників, видати наказ про звільнення працівників та ознайомити їх у відповідному порядку, належним чином оформити трудову книжку працівникам при звільнені та видати їх, крім того провести з ними повний розрахунок (а.с.12).

Відповідно до попередження від 22 березня 2022 року №02-13-16-427 вбачається, що Хотинською міською радою повідомлено ОСОБА_1 про звільнення у зв`язку з скороченням штату працівників (а.с.16)

Розпорядженням Хотинського міського голови «Про перенесення дати запланованого вивільнення» від 27 травня 2022 року № 37-ОС вирішено здійснити фактичне вивільнення працівників комунального закладу КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» з 9 червня 2022 року, останнім робочим днем вважати 9 червня 2022 року (а.с.13).

Розпорядженням Хотинського міського голови «Про внесення змін до розпорядження № 37-ОС від 27 травня 2022 року» від 8 червня 2022 року № 39-ОС внесено зміни в пункт 1 та викладено його в новій редакції, а саме: «надати щорічну основну відпустку працівникам КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» з 13 червня 2022 року на 24 календарні дні з наступним звільненням; надати щорічну основну відпустку адміністративному господарському персоналу з 23 червня 2022 року відповідно до пропозицій відпрацьованого часу з наступним звільненням; днем звільнення педагогічних працівників та адміністративного господарського персоналу вважати останній день відпустки» (а.с.14).

Відповідно до пункту 1 розпорядження Хотинського міського голови від 21 червня 2022 року № 45-ОС «Про фактичне вивільнення працівників КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» здійснено фактичне вивільнення працівників, звільнивши ОСОБА_1 заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників з дотриманням гарантій передбачених законодавством, останнім робочим днем вирішено вважати 6 липня 2022 року (а.с.15).

Розпорядженням Хотинського міського голови від 2 вересня 2022 року №156-Р «Про внесення змін до розпоряджень Хотинського міського голови від 21 червня 2022 року №№44-ОС, 45-ОС, та від 7 липня 2022 року №№47-ОС, 48-ОС» внесено зміни до пункту 1 розпорядження Хотинського міського голови від 21 червня 2022 року № 45-ОС «Про фактичне вивільнення працівників КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» та слова «у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників» замінено словами «у зв`язку з ліквідацією закладу» (а.с.84)

Згідно з довідкою Хотинської міської ради від 4 серпня 2022 року №1539 заробітна плата ОСОБА_1 за травень складала 20 651 гривня 63 копійки, за червень 2022 року 34 833 гривні 9 копійок (7539,46 заробітна плата, 12 706 гривень 92 копійки відпускні за червень, 4235 гривень 65 копійок відпускні за липень, 10 351 гривня 6 копійок матеріальна допомога на оздоровлення) (а.с.62).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 1 розпорядження Хотинського міського голови № 45- ОС від 21 червня 2022 року «Про фактичне вивільнення працівників «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» та зміни дати звільнення

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що розпорядження про звільнення позивачки від 21 червня 2022 року № 45-ОС здійснено уповноваженою особою ОСОБА_4 , який є головою ліквідаційної комісії, є помилковим.

З витягу з розпорядження Хотинського міського голови від 21 червня 2022 року №45-ОС «Про фактичне вивільнення працівників КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» вбачається, що воно приймалося саме Хотинським міським головою, а не головою ліквідаційної комісії Білецьким Д. М. (а.с.15).

Згідно з частиною 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до частин 3, 4 статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Згідно з частиною 5 статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

Аналіз вказаних норм права дає підстави зробити висновок про те, що після прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи та призначення комісії з припинення юридичної особи, повноваження щодо звільнення працівників переходить до відповідної ліквідаційної комісії.

За таких обставин розпорядження Хотинського міського голови від 21 червня 2022 року №45-ОС «Про фактичне вивільнення працівників КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР» не відповідає вимогам закону, оскільки приймалось Хотинським міським головою, а не головою ліквідаційної комісії Білецьким Д. М.

Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 235 КЗпП України передбачені підстави та порядок поновлення на роботі, зміни формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи.

Відповідно до статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або роботодавця (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

У правовідносинах, які виникли між сторонами, такий спосіб захисту своїх прав, як визнання незаконним та скасування пункту 1 розпорядження Хотинського міського голови № 45- ОС від 21 червня 2022 року «Про фактичне вивільнення працівників «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР», що фактично призведе до поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи, учителя української мови та літератури КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР», яка в юридичному значенні не існує у зв`язку з ліквідацією вказаної установи, не передбачений законом та не може бути застосований.

Приписами статей 235, 240-1 КЗпП України не передбачено застосування такого способу захисту, які зміна дати звільнення.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 3 лютого 2021 року у справі № 800/7/17, постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №752/3341/19.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивачку було звільнено на законних підставах без порушення встановленого порядку, підстави для задоволення вимоги щодо виплати заробітної плати за весь час вимушеного прогулу відсутні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 490/372/21 (провадження № 61-10171св21) зазначено: «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

Як встановлено вище, позивачку було звільнено за розпорядженням Хотинського міського голови від 21 червня 2022 року №45-ОС «Про фактичне вивільнення працівників КЗ «Хотинський ЗЗСО №2 ХМР», яке не відповідає вимогам закону, а тому її звільнення відбулося з порушення порядку, установленого законом.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Зазначені правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц, від 2 червня 2021 року у справі № 688/2531/20.

Відповідно до статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або роботодавця (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку № 100).

Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) та від 23 січня 2015 року (№6-1093цс15), а також Верховним Судом у постановах від 16 квітня 2020 року (справа №316/2896/14-а), від 28 січня 2021 року (справа №580/2427/19).

ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 7 липня по 10 жовтня 2022 року (день ухвалення рішення судом першої інстанції).

Період з 7 липня по 10 жовтня 2022 року налічує 68 робочих днів.

Виплати за останні два календарні місяці роботи (травень, червень 2022 року), складали 40 898 гривень 1 копійка (20651,63+7539,46+12706,92=40898,01)

Травень та червень 2022 року налічували 44 робочі дні.

Середньоденна заробітна плата працівника складала 929 гривень 50 копійок (40898,01/44=929,5)

З огляду на вказане середній заробіток ОСОБА_1 за період з 7 липня по 10 жовтня 2022 року склав 63 206 гривень (929,5х68=63206).

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягнути по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з рішення суду першої інстанції ним було поновлено порушене право ОСОБА_1 на звільнення у зв`язку з ліквідацією юридичної особи, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягнути саме до дня ухвалення судового рішення судом першої інстанції.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №619/3322/20.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено в частині відмови в позові про визнання незаконним та скасування пункту 1 розпорядження Хотинського міського голови № 45- ОС від 21 червня 2022 року «Про фактичне вивільнення працівників Комунального закладу «Хотинський заклад загальної середньої освіти №2 Хотинської міської ради», зміни дати звільнення та в частині задоволення позову про зміну формулювання причини звільнення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його в цій частині слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги. З Хотинської міської ради на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 63 206 гривень.

В решті рішення слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання формулювання причини звільнення неправильним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судовий збір за подання до суду позовної заяви з вказаними вимогами складав 1984 гривень 80 копійок.

Судовий збір за подання до суду апеляційної скарги складав 2977 гривень 20 копійок.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» 8 липня 2011 року, № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, з Хотинської міської ради слід стягнути судовий збір в сумі4962 гривень в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2022 року в частині відмови в позові про визнання незаконним та скасування пункту 1 розпорядження Хотинського міського голови № 45- ОС від 21 червня 2022 року «Про фактичне вивільнення працівників Комунального закладу «Хотинський заклад загальної середньої освіти №2 Хотинської міської ради», зміни дати звільнення та в частині задоволення позову про зміну формулювання причини звільнення змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2022 року в частині відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Хотинської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з Хотинської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 63 206 (шістдесят три тисячі двісті шість) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Хотинської міської ради судовий збір в сумі4962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 9 грудня 2022 року.

Головуючий О. О. Одинак

Судді І. Н. Лисак

Н. Ю. Половінкіна