Справа № 146/1084/20
Провадження № 22-ц/801/1017/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 рокуСправа № 146/1084/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля»

до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю

«Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору про

право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських по-

треб ( емфітевзис ),

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Агрокомплекс «Зелена долина» Ціхомського Михайла Петровича на до-даткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 березня 2022 року з питання розподілу судових витрат, ухвалене у приміщенні суду у смт Томашпіль Вінницької області за головування судді Скаковської І.В., повний текст якого складений 28 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 лис-топада 2021 року задоволений позов Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» ( далі - ПрАТ «ПК «Поділля» ), визнаний недійсним договір від 09 листопада 2017 року № 20 про право користування зе-мельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ), укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Агрокомплекс «Зелена долина» щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий номер якої :01:000:0017, розта-шованої на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Він-ницької області. Визнане протиправним та скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер 38243033 від 21 листопада 2017 року 10:10:57, ухвалене державним реєстра-тором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Р. А. з питання реєстрації права іншого речового права ( право корис-тування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзи-су )) від 20 листопада 2017 року № 23472025 за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на підставі договору від 09 листопада 2017 року № 20 про право корис-тування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий но-мер земельної ділянки :01:000:0017. Скасований у Державному ре-єстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права ( право користування земельною ділянкою для сільськогоспо-дарських потреб ( емфітевзису )) від 20 листопада 2017 року № 23472025 щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастровий номер якої :01:000:0017, за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Постановою Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2022 року вище-зазначене рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ПрАТ «ПК «Поділля» про визнання недійсним договору про право користу-вання земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) та скасування його державної реєстрації - скасоване, у цій частині ухвалене нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ПрАТ «ПК «Поділля» про ви-знання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) та скасування його державної реєстрації відмовлено. Рішення в частині задоволення позовних вимог ПрАТ «ПК «Поділля» про визнання протиправним та скасування рішення про держав-ну реєстрацію прав та їх обтяжень - змінене з викладенням резолютивної части-ни рішення у наступній редакції. Визнане протиправним та скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індекс-ний номер 38243033 від 21 листопада 2017 року 10:10:57, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Р. А. щодо реєстрації права іншого речового права ( право ко-ристування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітев-зису ) від 20 листопада 2017 року № 23472025 за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на підставі договору від 09 листопада 2017 року № 20 про право ко-ристування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітев-зис ) щодо земельної ділянки площею 2,5939 га, у тому числі рілля, кадастро-вий номер якої :01:000:0017. Припинене речове право - користуван-ня земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». Стягнуто з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» на користь ПрАТ «ПК «Поділля» 4204,00 гривні судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору. Стягнуто з ПрАТ «ПК «Поділля» на користь ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» судові витрати, понесені у зв`яз-ку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 6306,00 гривень.

12 листопада 2021 року ПрАТ «ПК «Поділля» подало до суду першої інс-танції заяву про відшкодування судових витрат, де зазначено про нерозподі-лення таких витрат під час ухвалення судового рішення та оголошення заяви його представником до закінчення судових дебатів про подання відповідних до-казів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. З огляду на подані ним докази, платіжні документи, посилаючись на норми статей 133, 137, 141 ЦПК України, ПрАТ «ПК «Поділля» просило стягнути солідарно з ТОВ «Агрокомп-лекс «Зелена долина» та ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22303,20 гривень та 6306,00 гривень судового збору.

Додатковим рішенням Томашпільського районного суду Вінницької облас-ті від 22 березня 2022 року заява ПрАТ «ПК «Поділля» задоволена частково. Стягнуто з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7434,33 гривні у рівних частках, у розмірі по 3717,16 гривень з кожного; стяг-нуто з відповідачів на користь ПрАТ «ПК «Поділля» понесені ним судові вит-рати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 гривень у рівних частках, у розмірі по 1051,00 гривні з кожного.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції від 22 бе-резня 2022 року, представник ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» Ціхомсь-кий М. П. оскаржує його в апеляційному порядку в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Скаржник просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, додаткове рішення суду в оскаржуваній частині скасу-вати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви щодо стяг-нення витрат на правничу допомогу. Вважаючи оскаржуване рішення ухвале-ним з порушенням норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного з`ясування обставин справи, неповного дослідження доказів, пред-ставник відповідача зазначає про порушення судом вимог статті 246 ЦПК Укра-їни, оскільки представником позивача до закінчення судових дебатів дійсно була зроблена заява про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення будуть подані докази про понесені витрати на правничу допомогу. Однак, при цьому представник не вказав та не довів поважних причин неможливості подан-ня таких доказів для вирішення цього питання до закінчення судових дебатів. Крім того, представник скаржника вважає, що суд першої інстанції не дотримав порядку ухвалення додаткового судового рішення, а у мотивувальній частині такого рішення узагалі не зазначив про клопотання відповідача щодо зменшен-ня витрат на оплату правничої допомоги. До того ж, суд при визначенні суми витрат на правничу допомогу урахував витрати у розмірі 1816,00 гривень за підготовку заяви про відшкодування судових витрат. Проте, складання такої заяви не є наданням правничої допомоги особі, яку представляє адвокат, а є способом реалізації обумовлених повноважень адвоката.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2022 року скаржни-ку поновлений строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Томаш-пільського районного суду Вінницької області від 22 березня 2022 року.

Наданим законом та забезпеченим вищезазначеною ухвалою апеляційного суду правом подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи, зокре-ма, й позивач, не скористалися.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного додат-кового рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване у визначеній частині додаткове рішення суду першої інстан-ції відповідає цим вимогам.

У частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме судового збору, додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 березня 2022 року відповідачем ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» в апеляційному порядку не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції від-повідно до частини першої статті 367 ЦПК України не перевіряється.

Задовольняючи частково заяву ПрАТ «ПК «Поділля» про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, ураховуючи постанову апеляційного суду від 25 січня 2022 року про скасування рішення Томашпільського районного суду Він-ницької області від 08 листопада 2021 року у частині задоволення позовних ви-мог з визнання недійсним договору про право користування земельною ділян-кою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) та про скасування у Дер-жавному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєс-трацію іншого речового права та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих двох позовних вимог, а також положення статей 137, 141 ЦПК України, виходив з необхідності розподілу судових витрат та стягнен-ня їх з відповідачів пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги у рівних частинах. При цьому суд першої інстанції, проаналізувавши та дослідивши на-дані позивачем докази щодо підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок, вважав доведеним розмір цих витрат і дійшов висновку про можли-вість стягнення з відповідачів у рівних частках витрат на правничу допомогу у розмірі 7434,33 гривні.

Висновок суду першої інстанції є правильним, об`єктивним, таким, що відповідає вимогам норм цивільного процесуального законодавства України з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники спра-ви мають право користуватися правничою допомогою.

Частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що пов`язані з правничою допомогою адвоката витрати несуть сторони, крім ви-падків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду цієї справи витрати на правничу допомогу ад-воката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витра-тами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допо-могу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу пов`язану зі справою правничу допомогу, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання прав-ничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); 2) ча-сом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сто-рону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допо-моги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлю-ється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин ( складу та розміру витрат ) суду повинні бути надані договір про надання правничої до-помоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін. ), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відря-дження ). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведе-ні. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Неможливо погодитися з доводами апеляційної скарги щодо несвоєчас-ності подання позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, адже з матеріалів справи безумовно слідує, що такі докази подані у межах визна-чених чинним процесуальним законодавством строків, тому жодних порушень суду першої інстанції щодо їх прийняття не убачається.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено ( пункт перший час-тини другої статті 137 ЦПК України ). Аналогічна позиція висловлена Об`єдна-ною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у по-становах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судо-вої палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 ( провадження № 61-21442св19 ), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц ( провадження № 61-21197св19 ), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 ( провадження № 61-44217св18 ).

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги це домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатсь-ке об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати ін-ші види правничої допомоги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, визначених договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої до-помоги та необхідні для виконання договору фактичні витрати.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для змі-ни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визнача-ються у договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фі-нансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів цієї справи слідує, що позивач користувався правничою допо-могою адвоката, надав суду договір від 09 жовтня 2020 року № 090 МТА про надання такої допомоги, укладений між адвокатським об`єднанням «МТА ПАРТНЕРИ» та ПрАТ «ПК «Поділля», додаткову угоду до договору від 03 січня 2022 року, акти - рахунки про участь у судових засіданнях від 28 грудня 2020 року № 2, від 09 лютого 2021 року № 16, від 06 квітня 2021 року № 43, від 06 липня 2021 року № 59, від 07 жовтня 2021 року № 70, від 08 листопада 2021 року № 79 на суму 2400,00 гривень кожен, а також за вказаними актами - ра-хунками відповідні платіжні доручення на суму 2400,00 гривень кожен, акт приймання-передачі наданих послуг за складання процесуальних документів від 10 листопада 2021 року, з якого слідує, що загальна вартість послуг за скла-дання процесуальних документів становить 7903,20 гривні, а також опис нада-них послуг у справі із зазначенням часу, затраченого адвокатом, та виконаних ним робіт, згідно якого загальна вартість послуг становить 22303,20 гривні.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що судом ураховуються саме витрати, які містять детальний опис та, відповідно, у даному випадку підтвер-джуються актом приймання-передачі наданих послуг від 10 листопада 2021 ро-ку, а також квитанціями з оплати послуг адвоката - участі у шести судових засі-даннях під час розгляду справи у суді першої інстанції, що дійсно мало місце. Неможливо заперечити, що вказані витрати позивача на правничу допомогу пов`язані з розглядом цієї цивільної справи.

При цьому колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо віднесення роботи адвоката зі складання заяви про відшкодування судових витрат лише до способу реалізації обумовлених пов-новажень адвоката, оскільки надання послуг, зокрема, зі складання заяв є не-від`ємною частиною інших видів правничої допомоги, як виду адвокатської ді-яльності, визначеної Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяль-ність», відповідно за виконання якої визначений гонорар.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, наведе-ної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевсь-кий проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двой-них проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Ме-ріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших вит-рат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і немину-чими, а їх розмір обгрунтованим.

При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини ( рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України» ( заява № 19336/04 )), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт ( наданих по-слуг ) та часом, витраченим на виконання таких робіт ( надання послуг ), об-сягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 ( провадження № К/9901/5157/19 ), суд за наявності заперечень іншої сторони зобов`язаний оці-нити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою. Суд не зобов`язаний при-суджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, усі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що визначений стороною та її адвокатом розмір гонорару, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмір-ним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц ( провадження № 14-382цс19 ) вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката вра-ховується пов`язаність їх з розглядом справи, обгрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що витрати на правничу допо-могу позивача у цій справі цілком пов`язані з її розглядом, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, є неминучими ( у зв`язку з виконанням умов договору про правничу допомогу ), розмір яких є обґрунтованим та про-порційним предмету спору. Оспорювані витрати відповідають критерію реаль-ності таких витрат, розумності їхнього розміру. На противагу доводів скарж-ника належить зазначити, що докази про їх неспівмірність відсутні, при розпо-ділі цих витрат судом першої інстанції об`єктивно врахований результат розгля-ду справи. Відповідно слід погодитися з висновком суду першої інстанції про необхідність їх стягнення з відповідачів у правильно визначеному судом роз-мірі відповідно до результатів вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різ-ними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законо-давства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрун-тування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ).

Додаткове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ТОВ «Агро-комплекс «Зелена долина» частині відповідає критерію обґрунтованості судо-вого рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність, обґрунтованість і справедливість ухваленого судом додаткового рішення, через що апеляційний суд не знаходить законних підстав для задоволення скарги.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» Ціхомського Михайла Петровича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 березня 2022 року про стягнення у рівних частках з відповідачів на користь позивача судових витрат у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзис ) - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський