ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3182/22 Справа № 214/7168/21 Головуючий у першій інстанції: Хомініч С. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі СП «Криворізьке локомотивне депо», про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він працює машиністом електровоза у структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». За періоди з 01.01.2017-12.02.2017, 01.06.2018-09.07.2018, 01.02.2019-14.03.2019, 11.05.2020-20.06.2020, 21.07.2021-30.08.2021 позивачу надавалася щорічна тарифна відпустка. При наданні відпустки позивач кожного разу звертався до керівника із заявою з проханням надати йому матеріальну допомогу на оздоровлення, відповідно до п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012, що є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по України на момент виплати допомоги. Позивачу лише частково була надана матеріальна допомога, а саме: за 2017 рік 1677,99 грн, за 2018 рік 2709,58 грн, за 2019 рік 0 грн, за 2020 рік 2995,12 грн, за 2021 рік 4540,00 грн. Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, членом якої є ОСОБА_1 , 04.06.2021 виявила порушення, що матеріальна допомога на оздоровлення не надавалася та направила подання «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору) №40. На дане подання за підписом начальника депо Тесленка В.П. надано відповідь від 08.06.2021 №510, де керівник відмовив у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення у повному обсязі, посилаючись на спільну Постанову керівництва Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, якою постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим законом. Тому, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 12292,81 грн., з яких: 9896,31 грн. - недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2017-2021 роки; 1687,93 грн. - інфляційні витрати; 708,57 3% річних.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі СП «Криворізьке локомотивне депо» про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі СП «Криворізьке локомотивне депо» на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017-2021 роки у розмірі 5723 (п`ять тисяч сімсот двадцять три) гривні 31 копійка. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі СП «Криворізьке локомотивне депо», на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 422 (чотириста двадцять дві) гривні 76 копійок. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця", посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 працює машиністом електровоза в структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією посвідчення №28/14-2, виданого Державною адміністрацією залізничного транспорту України від 30.01.2015 (а.с. 11).

Згідно довідки про надані відпустки працівникам депо, які є членами ППО ВПЗУ КЛД, виданої Структурне підрозділом Криворізьке локомотивне депо та Наказу №599 від 09.07.2021, з 01.01.2017 по 12.02.2017, з 01.06.2018 по 09.07.2018, з 01.02.2019 по 14.03.2019, з 11.05.2020 по 20.06.2020, з 21.07.2021 по 30.08.2021 ОСОБА_1 надавалась щорічна тарифна відпустка, відповідно до графіку відпусток (а.с. 26, 28).

Відповідно до розрахунків заробітної плати позивачу була надана матеріальна допомога на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 1677,99 грн.; за 2018 рік 2709,58 грн.; за 2020 рік 2995,12 грн.; за 2021 рік 4540,00 грн. (а.с. 16-19).

Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, членом якої є Воротілов А.В., направила подання «Про усунення порушення законодавства про працю (колективного договору)» від 04.06.2021 №40 до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Тисленка В., з пропозицією усунути в строк до 11.06.2021 виявлені порушення законодавства про працю (колективного договору), встановлені в ході громадського контролю (а.с. 20-24).

Згідно листа начальника структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» Тисленка А.П. №510 від 08.06.2021, донарахування матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки неможливо з посиланням на те, що структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» не є юридичною особою, а є структурним підрозділом РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», і здійснює свою діяльність у межах доведених контрольних завдань з основних фінансово-економічних показників, розпоряджень, вказівок тощо органів товариства - відповідно спільної вказівки голови правління ПАТ «Укрзалізниця» В.Бальчуна, члена правління ОСОБА_2 та Голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України Бубняка В.М. від 29.03.2017 №Ц/6-25/713-17, прийнято спільну постанову керівництва РФ «Придніпровська залізниця» та президії Дорпрофсожу від 31.03.2017 №Н32/20, П-4-5г щодо застосування в діючому колективному договорі з 01.04.2017 замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункової величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб» (а.с. 25).

Згідно пункту 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, який є чинним станом на 2021 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо (а.с. 12-15).

Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Згідно з ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст.13 КЗпПУкраїни та ст. 7 Закону України Про колективні договори і угоди зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.07.2018 був встановлений на рівні 1841,00, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2301,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.01.2019 був встановлений на рівні 1921,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.01.2020 був встановлений на рівні 2102 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 627,25 грн, мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2020 була встановлена на рівні 4723,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01.01.2021 був встановлений на рівні 2270,00 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн, мінімальна заробітна плата по Україні з 01.01.2021 була встановлена на рівні 6000,00 грн.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і Голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букрєєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31 березня 2017 року про застосовування з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового колективу, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн, тобто, вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, а така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках; приймаючи до уваги, що позивачем не надано розрахунку заробітної плати у період його відпустки з 01.02.2019 по 14.03.2019, що містить відомості про розмір наданої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2019 рік, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги в розмірі 5723,31 грн, що складається з 1522,01 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2017 рік, 1013,42 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018 рік , 1727,88 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік, 1460,00 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2021 рік.

Крім того, місцевим судом обґрунтовано відмовлено у стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1687,93 грн та 3 % річних у розмірі 708,57 грн, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у Постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Аналогічний висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 1687,93 грн та 3 % річних у розмірі 708,57 грн, оскільки припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується.

Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проаналізувавши у сукупності положення ст. ст. 22, 58 Конституції України, ст. 9 КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотньої сили.

Як вже зазначалося вище, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн, тоді як прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600,00 грн.

Твердження відповідача про те, що, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року, фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина, - є безпідставними, оскільки вказані зміни потягли зміну (зменшення) фактичного розміру допомоги, про що зазначено вище.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5 Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо" Криворізького локомотивного депо» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 року, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5 яким визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги; прийнята 31.03.2017 року спільна Постанова керівництва Регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" залишити без задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова