Житомирський апеляційний суд
Справа №289/718/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 37 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/718/21 за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про повернення безпідставно набутих коштів

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Кириленка О.О. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі- АТ «СК «Країна» або страхова компанія) через представника звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 43 774,04 грн. та вирішити питання судового збору.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 02 листопада 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановами Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2017 року винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.2 ст.126 КУпАП, та настанні ДТП визнаний ОСОБА_3 . Між ОСОБА_4 та АТ «СК «Країна» 17 березня 2017 року укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 . Із заявою про виплату страхового відшкодування до АТ «СК «Країна» 08 грудня 2017 року звернулася ОСОБА_1 , якій на підставі страхового акта від 06 березня 2018 року виплачено 13 березня 2018 року страхове відшкодування в розмірі 43 774,04 грн. Після виконання за ОСОБА_3 обов`язку боржника на підставі ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СК «Країна» звернулося до ОСОБА_3 із претензією про відшкодування виплаченої ним суми в порядку регресу. ОСОБА_3 у відповідь на претензію повідомив, що сам відшкодував ОСОБА_2 заподіяну шкоду в сумі 1 500 доларів США та на підтвердження такої обставини надав розписку від 14 листопада 2017 року. Вищевикладене послугувало для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів із підстав, передбачених ст.1212 ЦК України.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ «СК «Країна» через представника подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального права (неправильне застосування положень ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.396,1187 ЦК України) та процесуального права (неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи), просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, оскільки допущені порушення призвели до неправильного вирішення спору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не передавав їй коштів, отриманих від винуватця ДТП, не повинно братися до уваги судом, оскільки під час ДТП ОСОБА_2 правомірно володів транспортним засобом Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти за шкоду, завдану внаслідок ДТП, про що АТ «СК «Країна» повідомлено не було. Згідно з повідомлення про ДТП, наданого ОСОБА_2 , та заявою на виплату страхового відшкодування, наданої ОСОБА_1 , у графі «інформація про взаєморозрахунки, здійсненні між учасниками ДТП» відсутні будь-які відомості про відшкодування, чим підтверджується замовчування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконання ОСОБА_3 особисто обов`язку щодо відшкодування збитків, спричинених ним пошкодженням забезпеченого транспортного засобу. Прийнявши відшкодування від винної особи, ОСОБА_1 у такий спосіб відмовилася від зобов`язань щодо даного страхового випадку до АТ «СК «Країна».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що вона є власником автомобіля Citroen Jumpy, державний номер НОМЕР_2 . Вказаним автомобілем із її дозволу інколи керував її син ОСОБА_2 АТ «СК «Країна» виплатила їй страхове відшкодування, але цих коштів недостатньо для ремонту автомобіля, який не відремонтований. Будь-яких інших грошових коштів від будь-яких осіб, включаючи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , вона не отримувала і ніяких розписок про отримання грошових коштів з приводу даної ДТП нікому не писала.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник АТ «СК «Країна» апеляційну скаргу підтримала в межах її доводів та вимог. Просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь страхової компанії безпідставно набуті кошти в сумі 43 774,04 грн.

Представник ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції про відмову від позову залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2017 року на 36 км + 700 м автодороги М06 Київ-Чоп сталося зіткнення автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , і автомобіля Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с.7,8).

Відповідно до змісту положень частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки він, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України не обрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався попереду в попутному напрямку (а.с.8).

Окрім того, постановою Хмельницького міськрайонного суду від 05 грудня 2017 року ОСОБА_3 також визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки він керував автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом.

Цивільно-правова відповідальність винної особи ( ОСОБА_3 ) на момент скоєння ДТП була застрахована у АТ «СК «Країна» згідно з полісом №АК/2316724, оскільки між ОСОБА_4 та АТ «СК «Країна» 17 березня 2017 року укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6).

ОСОБА_1 є власником автомобіля Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.14). В особливих відмітках свідоцтва про реєстрацію автомобіля Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_2 , прописано право користування транспортним засобом, зокрема, ОСОБА_2 .

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

08 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.11).

Заявою від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 погодилася з розміром страхового відшкодування в сумі 43 774,04 грн. та не наполягала на проведенні експертизи її пошкодженого автомобіля. Водночас у заяві зазначила, що після виплати страхового відшкодування будь-яких претензій до АТ «СК «Країна» мати не буде (а.с.23).

У страховому акті №74/47262/3.2.29, складеному АТ «СК «Країна», зазначений розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, - 43 774,04 грн. (а.с.24).

Платіжним дорученням від 13 березня 2018 року №144 АТ «СК «Країна» здійснила відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди, спричиненої автомобілю Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, в сумі 43 774,04 грн, тобто виплатила страхове відшкодування майнової шкоди в узгодженій між сторонами спору сумі (а.с.25).

Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок заміст винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту ст.ст.559,1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У липні 2018 року страхова компанія у досудовому порядку звернулася до ОСОБА_3 із вимогою про відшкодування шкоди у розмірі 43 774,04 грн (а.с.26). У серпні 2018 року ОСОБА_3 у відповідь на вимогу повідомив, що 14 листопада 2017 року в добровільному порядку він компенсував потерпілому ОСОБА_2 заподіяну автомобілю Citroen шкоду в сумі 1 500 дол.США, про що останній надав розписку про отримання цих коштів від нього (а.с.27,137).

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову - складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факт, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстав позову - це посилання в позовній заяві на закон та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу в спірних правовідносинах.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляд зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій сторонні на підставі цієї статті лише за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст.1212 ЦК України можна застосувати тільки після того, як така права підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від одної особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року в справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року в справі №904/2444/18.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною підставою отримання грошей.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року в справі №6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року в справі №6-100цс15.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Із огляду на вищевикладене, договірний характер правовідносин, що існували згідно з полісом №АК/2316724, який не визнаний недійсним та на підставі якого у ОСОБА_1 виникло право вимоги, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України, а обставини на які посилаються сторони, щодо поведінки учасників правовідносин, зокрема, на те, що ОСОБА_3 добровільно відшкодував ОСОБА_2 , який на законних правових підставах володів забезпеченим транспортним засобом, заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду, на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не повідомили страхову компанію про добровільне відшкодування винуватцем ДТП спричиненої ним майнової шкоди, на те, що ОСОБА_2 не отримувала коштів від ОСОБА_3 , а тому подвійної сплати або помилки бути не могло, на недостатність суми страхового відшкодування для ремонту автомобіля тощо не мають правового значення та не змінюють висновків суду першої інстанції при чинному полісі, оскільки ОСОБА_1 не відмовилася від зобов`язань щодо даного страхового випадку до АТ «СК «Країна».

Рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норма матеріального та процесуального права. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України таке рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: