З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2022 року справа № 542/1626/21
провадження № 2/542/95/22
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Нестеренко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,-
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07.12.2001. Як власник житлового будинку він виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та звернувся із заявою до Новосанжарської селищної ради з проханням передати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказав, що 16.04.2021 за № 1149/02-18 отримав лист від Новосанжарської селищної ради, в якому зазначено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 передана у власність ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 052116.
Посилався на те, що під час укладання вищезгаданого договору дарування, в останньому було зазначено, що житловий будинок розташований на земельній ділянці державного фонду. Тому, про існування державного акту на право приватної власності на землю, позивачеві не було відомо. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку.
Тому позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належать йому на праві власності.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 30-31).
Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 69).
Позивач, його представник адвокат Берлименко Т.В. в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, у яких просили провести судове засідання без їх участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.103-104).
В судове засідання відповідачка не з`явилася, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи шляхом поміщення на офіційній сторінці суду на веб-сайті «Судова влада України» оголошення про призначення судового засідання (а.с. 93-94, 99-100).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Ухвалою суду від 27.06.2022 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Так, судом встановлено, що, відповідно до договору дарування від 07.12.2001, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_2 в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що в цілому складається з житлового будинку літ. А-1 глиноплетеного, житловою площею 48,40 кв.м., сарая літ. Б з цегли, сарая літ. В з саману, обкладеного цеглою, вбиральні літ. Г з дерева, погрібу літ. в з цегли, огорожі №1 з дерева, водогону дворового №2 з металевих труб, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці державного фонду (а.с. 9).
Відповідно до реєстрового напису, жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації на право особистої власності за гр. ОСОБА_1 та записаний в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 317 від 22.02.2002.
Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області листом від 16.04.2021 за №1149/02-18 повідомлено позивача ОСОБА_1 про неможливість прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями, що належать йому на праві власності, оскільки вказана земельна ділянка була передана у власність громадянці ОСОБА_2 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю (а.с. 11).
Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ 052116, ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Новосанжарської селищної Ради народних депутатів від 27 грудня 1999 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 1080 кв.м., призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1071 (а.с. 12).
Рішенням четвертої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради від 23 грудня 2015 року №2, у АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1105 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 має кадастровий номер :30:004:0534, Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с.21).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у права людини.

Принцип верховенства права закріплено й у статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

За змістом статті 86 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Аналогічні положення містять пункти 1, 2 статті 2 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» (далі - Закон № 697-ХІІ; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За пунктом 3 статті 2 Закону № 697-ХІІ кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (пункти 1, 3 статті 4 Закону № 697-ХІІ).

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків (пункт 2 статті 48 Закону № 697-ХІІ).

За змістом статті 14 цього Закону громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну.

За положеннями статті 2 ЦК Української РСР земельні відносини регулюються земельним законодавством.

Статтею 3 ЗК Української РСР (1991 року) визначено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.

Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Відповідно до ст. 6 ЗК Української РСР (1991 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 на підставі Державного акту отримала у власність земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В подальшому, на підставі договору дарування, вона подарувала позивачу ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані на вказаній земельній ділянці.

Положення ст. 128 ЦК УРСР, що були чинними на момент укладення вказаного договору визначали, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом пункту пп. Ґ п. 18 та п. 18-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Судом встановлено, що договір дарування нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (двадцять шість) сторони уклали 07.12.2001, з огляду на що застосуванню підлягають положення Земельного кодексу Української РСР, що були чинними на момент укладення договору дарування.

Так, відповідно до статті 30 Земельного кодексу Української РСР (тут і надалі- в редакції, чинній на момент укладення договору дарування - 07.12.2001), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Водночас, стаття 67 вказаного нормативно-правового акту на момент укладення договору дарування визначала, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Встановлено, що розмір земельної ділянки, що передана у власність відповідачки відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ 052116 відповідав визначеним законом граничним нормам безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

При цьому, відповідно до висновку експерта № 3 від 04.02.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :30:004:0534, на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,1105 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01. згідно КВЦПЗ) за адресою: АДРЕСА_1 встановлено фактичне користування земельною ділянкою ОСОБА_1 . Земельна ділянка кадастровий номер 0:30:004:0534 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відповідає межам, характеризується певним місцерозташуванням, фізичними параметрами земельній ділянці (з уточненням площі, відповідно до вимог п.4 Прикінцевих положень Закона "Про Державний земельний кадастр"), що належала громадянці ОСОБА_2 відповідно до рішення виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради від 27.12.1999 року (акт на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-ПЛ №052116, який зареєстрований в книзі реєстрації державних Актів за №1071 від 19.07.2001).

Водночас, договором дарування, укладеним між сторонами не було визначено умови щодо залишення за відповідачкою права власності на спірну земельну ділянку.

З огляду на встановлені судом обставини справи, приймаючи до уваги положення статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, що на ній розміщені, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 77, 79, 89, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України , суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1105 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :30:004:0534.

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.