Справа № 161/1100/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/914/22 Категорія: 39 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Киця С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд із зазначеним позовом. Вказувало на те, що 15 жовтня 2010 року між банком і ОСОБА_1 , шляхом підписання останньою анкети-заяви, укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3500 грн, який у подальшому було збільшено до 8000 грн, зі сплатою процентів річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того позивач зазначав, що відповідач погодився на те, що заява на отримання кредиту разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.

Також позивач вказував, що із-за невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 03 січня 2022 року, утворилась заборгованість у розмірі 27 754 грн 72 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом у сумі 6 965 грн 93 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом 20788 грн 79 коп. і яку позивач просив стягнути з останньої на свою користь та відшкодувати йому судові витрати за сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 27754 грн 72 коп заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 жовтня 2010 року з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6965 грн 93 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 20788 грн 79 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

19 липня 2022 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій на заочне рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила його скасувати, як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позикодавця АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку згідно заявлених позовних вимог.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що 15 жовтня 2010 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом заповнення та підписання позичальником анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, тарифами, складає умови договору про надання банківських послуг. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 отримала від позикодавця ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 3500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а. с. 12 - 13).

Крім того, з наявних в матеріалах справи: розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки за договором № б/н за період 15 жовтня 2010 року - 05 січня 2022 року, наданих позивачем, вбачається, що станом на 03 січня 2022 року із-за неналежного виконання договірних зобов`язань у відповідача ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість на загальну суму 27754 грн 72 коп., що складається з заборгованості за кредитом - 6965 грн 93 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 20788 грн 79 коп. (а.с. 4-9, 47-52).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність банком правових підстав для нарахування процентів за договором б/н від 15 жовтня 2010 року та їх стягнення з відповідача.

З позовної заяви та доданих банком розрахунків вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 6965 грн 93 коп.

В матеріалах справи також наявні докази користування відповідачем кредитними коштами шляхом періодичного зняття та часткового погашення боргу. Доказів того, що відповідач повернула тіло кредиту, суду не подано, тому одержані від банку кошти в розмірі 6965 грн 93 коп. належить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру загальної суми заборгованості зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то на думку колегії суддів, це є підставою для зміни рішення у цій частині.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, у зв`язку із зміною судового рішення та частковим задоволенням позову, пропорційно до розміру задоволених вимог, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню 622 грн 73 коп. судового збору.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2022 року в даній справі в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 6965 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн 93 коп. кредитної заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 622 (шістсот двадцять дві) грн 73 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді