РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кушнір С.І.,

за участю секретаря - Федоренко Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товарства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні майном, скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про скасування запису з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Свої вимоги мотивував тим, що рухоме майно, легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, 2011 року випуску, номер кузова шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер ТЗ - НОМЕР_2 належить позивачу на праві приватної власності на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу від 18.08.2020р. №7443/2020/2156211, вказаний договір на підставі чинного законодавства було зареєстровано Територіальним Сервісним Центром МВС України №7443 в Чернігівській області.

Під час набуття права власності на вказаний транспортний засіб, жодних його обтяжень в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не містилось.

24 вересня 2020 року позивач звернувся до сервісного центру МВС України з метою відчуження вказаного транспортного засобу в чому йому було відмовлено у зв`язку з наявним обтяженням рухомого майна, а саме, приватне обтяження, яке зареєстровано 16.09.2020 за № 28111257 реєстратором: Кондратюк Наталією Сергіївною, Регіональна філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», що є відокремленими підрозділом Державного підприємства «Національні інформаційні системи».

Як підстава обтяження зазначено договір про відступлення права вимоги серія №б/н від 23.06.2020 р. виданого ПАТ «Акціонерне товариство «Дельта Банк». Боржник: ОСОБА_2 , обтяжував: ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», термін дії до 16.09.2025р., звернення стягнення зареєстровано 16.09.2020р.

12.04.2021 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в порядку досудового врегулювання спору, було надіслано претензію, у яких представник позивача, посилаючись на порушення норм чинного законодавства та прав позивача, вимагав у відповідача звернутись до державного реєстратора із відповідною заявою про припинення приватного обмеження.

Листом від 22.04.2021р. №. 1940 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» повідомило про відсутність підстав для припинення приватного обтяження на спірне рухоме майно, яке належить на праві власності позивачу. Також відповідач повідомив, що спірне майно внесено в забезпечення договором застави, який забезпечує виконання зобов`язань позичальника - юридичної особи за кредитним договором, за яким заборгованість в повному обсязі погашена. А відтак право вимоги перейшло до нового кредитора - відповідача.

Частиною першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та

реєстрацію обтяжень» вказано, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Пкупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі- продажу транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис.

Виходячи з вищевикладеного позивач, як особа яка набула транспортний засіб

ВАЗ 211040, 2011 року випуску, номер кузова шасі НОМЕР_1 , як вільне від обтяження майно, є добросовісним набувачем.

У зв`язку з цим відсутні підстави вважати збереження сили застави для нових

власників майна.

Зареєстроване в реєстрі обтяження на належний позивачу автомобіль порушує його право та позбавляє можливості розпоряджатись своїм майном, а отже підлягає скасуванню(припиненню) на підставі вищевказаного.

У зв`язку з вищевикладеним, просить суд ухвалити рішення, яким скасувати (припинити) приватне обтяження, що зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 16.09.2020 року за № 28111257, реєстратором Кондратюк Наталією Сергіївною, Регіональна філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», об`єкт обтяження автомобіль легковий, ВАЗ р.в., номер об`єкта: НОМЕР_1, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», код 40340222, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 6, боржник - ОСОБА_2 , код: НОМЕР_3 , документ-підстава: Договір відступлення, серія та номер б/н, виданий 23.06.2020, видавник: ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.06.2021 зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 09.06.2021, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товарства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні майном, скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.11.2021 р. до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що в матеріалах справи наявна інформація, що запис про приватне обтяження внесений державним реєстратором на підставі заяви відповідача лише 24.09.2020 року, тобто після набуття права власності на майно ОСОБА_1 , і на момент подання позовної заяви до суду, приватне обмеження знято не було із спірного майна згідно відповіді ДП «НАІС». Відповідачем не надано жодних належних доказів існування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна будь яких обтяжень, застав, заборон до 18.08.2020р., щодо спірного рухомого майна, яке належить ОСОБА_1 . Вказує, що Верховний Суд у постанові від 05.02.2020р. у справі №761/3615/19 зазначає, що застава зберігає силу для нового власника за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження, які внесені до реєстру перед відчуженням майна.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов пітримали, просили задовольнити з підстав викладених в ньому. Крім того, просили стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 8330 грн., відповідно до платіжних доручень.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» дозволу на відчуження транспортного засобу не надав, обтяження внесено у вересні 2020 року. Крім того, просив зменшити витрати на правничу допомогу до 5000 грн., посилаючись на необґрунтованість та нерозумність розміру заявлених позивачем витрат.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що право власності на транспортний засіб ВАЗ 211040, 2011 року випуску, номер кузова шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер ТЗ - НОМЕР_2 , ОСОБА_1 набув 18 серпня 2020 року, на підставі договору купівлі-продажу 7443/2020/2156211, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

16 вересня 2020 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось з заявою про реєстрацію обтяжень рухомого майна, предметом якого є автомобіль легковий, ВАЗ 211040, 2011 року випуску, номер кузова шасі НОМЕР_1 , а боржником зазначено ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.09.2020 року, встановлено, що 16 вересня 2020 року за № 28111257 зареєстроване приватне обтяження на автомобіль легковий, ВАЗ 211040, 2011 року випуску, номер кузова шасі НОМЕР_1 , на підставі договору відступлення, серія та номер: б/н, виданого 23.06.2020 року ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України, визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що, транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», реєстрація, перереєстрація зняття з обліку транспортних засобів здійснюється згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типі, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (п. 2 Порядку).

У п. 3 Порядку зазначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до пункту 16 Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають державному стандарту України.

Судом встановлено, що позивач набув право власності на автомобіль на законних підставах, про що свідчить відповідне свідоцтво про реєстрацію.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.

З матеріалів справи вбачається, що на належний позивачу автомобіль 19 листопада 2019 року було зареєстроване обтяження у виді застави рухомого майна, чим порушується його право власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 3 цього Закону, заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Право застави виникає з моменту укладання договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та впливає на чинність договору застави (ст. 16 Закону України «Про заставу»).

Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Відповідно до ч.1-2 ст. 12 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень.

Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.

У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18 (провадження № 61-18857св19).

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням боржником предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

З Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вбачається, що обтяження у виді застави автомобіля легкового, ВАЗ 211040, 2011 року випуску, номер кузова шасі НОМЕР_1 , було зареєстровано 16.09.2020, тобто після набуття позивачем у власність спірного транспортного засобу, а боржником вказано ОСОБА_2 .

Тобто на момент придбання спірного автомобіля позивачем (18.08.2020 року) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження.

Таким чином позивач є добросовісним набувачем транспортного засобу ВАЗ 211040, 2011 року випуску, номер кузова шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер ТЗ - НОМЕР_2 .

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що з наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом не встановлено факту наявності обтяження рухомого майна на час реєстрації права власності за позивачем, встановлено відсутність обтяжень за ОСОБА_1 , а також ту обставину, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування наведених доводів позивача, а тому вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем транспортного засобу.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу позивачем, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів.

Представником позивача на підтвердження надання правничої допомоги на суму 8330 грн., надано договір про надання правничої (правової допомоги) №05-04/21 від 05.04.2021 р., додаток № 1 від 05.04.2021 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 05-04/21, акти приймання-передачі послуг № 1 від 13.10.2021 р., №2 від 13.10.2021 р. та платіжними дорученнями від 15.04.2021 р. на суму 1000 грн., від 15.05.2021 р. на суму 2230 грн., від 13.10.2021р. на суму 1000 грн., від 31.10.2021 на суму 3500 грн., від 21.12.2021 р. на суму 600 грн.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України , від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., як такі, що в цій частині є співвмірними та виправданими, виходячи з предмету позову, обсягу виконаної роботи представником позивача з метою підготовки справи до судового розгляду, часу, необхідного для підготовки такого обсягу документів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 908 гривень судового збору.

Керуючись статтями ст. 41 Конституції України, ст. ст.15, 16, 18 319, 391 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352, 280-284 ЦПК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товарства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні майном, скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна задовольнити частково.

Скасувати (припинити) приватне обтяження, що зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 16.09.2020 року за № 28111257, реєстратором Кондратюк Наталією Сергіївною, Регіональна філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», об`єкт обтяження автомобіль легковий, ВАЗ року випуску, номер об`єкта НОМЕР_1, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», код 40340222, м. Київ, пл. Солом`янська, 2, боржник - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , документ-підстава: Договір відступлення, серія та номер б/н, виданий 23.06.2020, видавник: ПАТ «Дельта Банк».

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (м. Київ, пл. Солом`янська, 2, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.