РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/7129/21

Провадження № 22-ц/4815/1168/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Крижов В.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Національної поліції в Рівненській області, Департамент патрульної поліції

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2021 року, ухвалене в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі № 569/7129/21,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що протягом 2018-2020 років посадовими особами Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції та Головного управління Національної поліції в Рівненській області, відносно нього сім разів вчинялися спроби щодо незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, які виразилися у складанні протоколів про адміністративне правопорушення та винесення постанов з наступним притягненням до адміністративної відповідальності.

Посилався на те, що незаконне притягнення до адміністративної відповідальності порушило його нормальні життєві зв`язки, зумовило інформаційну дискредитацію у суспільстві, в тому числі у зв`язку із поширенням відповідної інформації в пресі. Зазначене завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 350 000 грн, а тому просив на підставі статей 1173-1176 ЦК України стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн.; стягнути з державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Рівненській області () на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.; стягнути з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області () на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що факт, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Суд вважав, що позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів того, що при складанні протоколів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності дії поліцейських були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував, що положеннями статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

Підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди є саме закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу такого правопорушення, що свідчить про незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ здійснюється незалежно від вини відповідних посадових осіб.

Вважає, що суд дійшов незаконного висновку про те, що само по собі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу такого правопорушення не свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача В.Раєвська вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Позивач у судове засідання не з`явився та подав клопотання про відкладення засідання після 25 січня 2023 року, оскільки він призваний на військову службу. Заслухавшм думку учасників справи, що з`явились у судове засідання колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання, оскільки вказане клопотання не відповідає вимогам ч.2 ст.183 ЦПК України, а саме не містить особистого підпису заявника.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні."

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе розглянути справу про суті у відсутності позивача.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 352,40 грн.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2018 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП скасовано, а провадження в справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.173 КУпАП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП закрити в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи по суті строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 березня 2021 року постанову Рівненського міського суду від 15 липня 2020 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а справу провадження закрито за відсутністю в діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня 2019 року у справі №569/18371/18 та від 28 квітня 2020 року у справі №569/2622/20 провадження у цих справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, ст.173 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Рішеннями Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2020 року по справі №569/10187/20, від 24 листопада 2020 року по справі №569/13544/20, від 08 грудня 2020 року по справі №569/14819/20, в порядку адміністративного судочинства, позови ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Черненка Тараса Володимировича, поліцейського роти №2 батальйону УПП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Богуславського Андрія Ігоровича, інспектора роти №2 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Антонюка Михайла Петровича, Департаменту патрульної поліції України, про визнання дій протиправними, скасування постанов, відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Скасовано постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а справи про адміністративні правопорушення закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.24-35)

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Отже, посилання суду першої інстанції на те, що до спірних правовідносин де провадження в справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення підлягає застосуванню не Закон № 266/94-ВР, а положення статей 1173, 1174 ЦК України, є помилковими.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття провадження у справі №569/7082/18, №569/8430/820, 569/10187/20, №569/13544/20, №569/14819/20 про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у справі №569/18371/18 та №569/2622/20 провадження у цих справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, ст.173 КУпАП відповідно закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Зазначені підстави закриття провадження не є реабілітуючими.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу не завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Вказані висновки відповідають частині першій статті 1176 ЦК України.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000 св 18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000 рік) та «Недбала проти Польщі» (2000 рік) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд врахує характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: приниження позивача в очах близьких, рідних, знайомих через обвинувачення у вчинення адміністративних правопорушень, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та доведеності своєї невинуватості та, виходячи із засад розумності, виваженості, дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.