Справа № 344/7663/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/903/22
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2022 року під головуванням судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Боднарчук Андрій Михайлович 05.04.2022 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій цивільній справі.

В заяві зазначив що 15.03.2021 ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. При розгляді справи відповідач ОСОБА_1 понесла судові витрати, що складаються з витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5 000,00 грн, а саме: усна консультація з вивченням матеріалів справи 500 грн (за 30 хв); вивчення та аналіз судової практики 500 грн. (за 30 хв); складання інших процесуальних документів (відзиву, клопотань, заяв тощо) 2 000 грн (1 год 30 хв.); представництво позивача у судовому засіданні (2 000 грн), а також витрат по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду в розмірі 454,00 грн.

Просив ухвалити додаткове рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та стягнути вищевказані кошти з позивача на користь відповідача.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2022 року задоволено у повному обсязі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду.

Вказує, що всупереч вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України заява відповідача про перегляд заочного рішення (перша заява по суті спору) не містила попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс або очікував понести у зв`язку з розглядом справи, хоча вона знала про очікувану та понесену суму судових витрат, оскільки як встановлено судом такі понесено ще 15.03.2021. Вказане позбавило позивача своєчасно скористатися наданими йому процесуальними правами та надати свої доводи та заперечення щодо розумності та реальності таких витрат, заявити клопотання про зменшення розміру понесених витрат. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Суд першої інстанції не звернув увагу на порушення відповідачем вимог ЦПК України, не надав оцінки такому порушенню та дійшов передчасного висновку про можливість стягнення заявленого розміру витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги.

Також, оскільки ця справа є малозначною в силу вимог закону та могла бути розглянута без участі сторін, не є складною, а розмір понесених судових витрат в сумі 5 000 грн є очевидно завищеним та неспівмірним ні з ціною позову, ні зі складністю справи, то викликає сумнів реальність, достовірність та розумність витрат у заявленому розмірі.

Суд першої інстанції не перевірив, чи дійсно понесені судові витрати були неминучими та необхідними, та чи відповідає сума понесених витрат на правову допомогу критеріям розумності, співмірності та справедливості.

Просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у стягненні з банку на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає, що право на відмову у відшкодуванні судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи, а також інших чинників.

Крім того, 09.12.2021 було подано заяву про відшкодування судових витрат, тому позивачем не доведено, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс або очікував понести у зв`язку з розглядом справи, не разом з першою заявою по суті спору, позбавило його можливості підготуватися до спростування витрат, які він вважає необґрунтованими, та довести неспівмірність таких витрат.

Зазначає, що у цій справі неодноразово призначалися судові засідання, на які представник позивача не з`являвся, а адвокат відповідача ознайомлювався з матеріалами справи, підготовив заяву про перегляд заочного рішення, клопотання про відшкодування судових витрат, додаткові пояснення, відвідував судові засідання.

Також ОСОБА_1 понесла фінансові втрати через неправомірний позов та через спір її було відірвано від звичайних занять.

В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» вимоги апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2012 року станом на 28.02.2015 року на загальну суму 13 648,13 грн, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 4 994,90 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6 027,13 грн, заборгованості за пенею та комісією у сумі 1 500,00 грн, штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн, штраф (процентна складова) у сумі 626,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 243,60 грн.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Боднарчук А.М., який діяв на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ІФ № 105866 (а.с. 81), 16.03.2021 подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та долучив до таких копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, укладеного з ним та ОСОБА_1 (а.с. 78-79).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху у зв`язку з неподанням копії заяви з додатками для іншого учасника справи.

Представник ОСОБА_1 26.04.2021 подав до суду клопотання про розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без участі заявника.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26 квітня 2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 03 березня 2016 року в цивільній справі № 344/7663/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник ОСОБА_1 09.12.2021 подав клопотання про відшкодування судових витрат та просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, а також витрат по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду в розмірі 454,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, укладений з ним та ОСОБА_1 , розрахунок винагороди згідно договору про надання правової (правничої) допомоги Додаток № 1 до договору від 15.03.2021, акт від 15.03.2021 приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, його як адвоката довідку № 04/03 від 15.03.2021 про сплату коштів в сумі 5 000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 39 від 15.03.2021 на суму 5 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 05.04.2022 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій цивільній справі та просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн, а також витрат по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення суду в розмірі 454 грн.

До заяви долучив копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, укладеного з ним та ОСОБА_1 , розрахунок винагороди згідно договору про надання правової (правничої) допомоги Додаток № 1 до договору від 15.03.2021, акт від 15.03.2021 приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, його як адвоката довідку № 04/03 від 15.03.2021 про сплату коштів в сумі 5 000 грн, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 39 від 15.03.2021 на суму 5 000 грн.

Згідно п. 4.1. договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021 розмір оплати праці адвоката при надання правової допомоги, а також у мови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору та акту приймання-передачі виконаної роботи.

Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021, сторони затвердили розрахунок гонорару згідно договору про надання правової (правничої) допомоги та домовилися, що за договором можуть надаватися наступні послуги та у наступній вартості: усна консультація з вивченням матеріалів справи 500 грн (за 30 хв); вивчення та аналіз судової практики 500 грн. (за 30 хв); складання інших процесуальних документів (відзиву, клопотань, заяв тощо) 2 000 грн (2 год); представництво позивача у судовому засіданні 2 000 грн (2 год).

Згідно Акта приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, який складений на виконання п. 4.1. договору та підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Боднарчуком А.М. 15.03.2021, послуги, що передбачені договором про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, надані адвокатом у встановлений термін, у повному обсязі та із дотриманням умов договору та відповідно до переліку: усна консультація з вивченням матеріалів справи 500 грн (за 30 хв); вивчення та аналіз судової практики 500 грн. (за 30 хв); складання інших процесуальних документів (відзиву, клопотань, заяв тощо) 2 000 грн; представництво позивача у судовому засіданні 2 000 грн (2 год). Вартість послуг адвоката склала 5 000 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 39 від 15.03.2021 ОСОБА_1 сплачено адвокату Боднарчуку А.М. 5 000 грн

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Ухвалюючи додаткове рішення та вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді є співмірним з обсягом наданих послуг адвокатом, враховуючи реальний обсяг професійної правничої допомоги у суді, час, витрачений на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, та такі в сумі 5 000 грн, з огляду на відсутність заперечень позивача, підлягають відшкодуванню за рахунок останнього.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат. Визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Сума гонорару визначена сторонами відповідно до розрахунку гонорару згідно договору про надання правової (правничої) допомоги (додаток 1 до договору) та згідно акта приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.03.2021, який складений на виконання п. 4.1. договору, становила 5 000 грн. При цьому, згідно вимог ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З опису послуг вбачається, що відповідачу адвокатом Боднарчуком А.М. станом на 15.03.2021 надано послуги: усна консультація з вивченням матеріалів справи 500 грн (за 30 хв); вивчення та аналіз судової практики 500 грн. (за 30 хв); складання інших процесуальних документів (відзиву, клопотань, заяв тощо) 2 000 грн (2 год); представництво позивача у судовому засіданні 2 000 грн (2 год).

Колегія суддів вважає, що категорія цієї справи не є складною, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення. Тому зазначення в розрахунку часу витрат на професійну правничу допомогу в кількості 5 год, зокрема і на складання інших процесуальних документів (відзиву, клопотань, заяв тощо), є явно завищеною та необґрунтованою. Крім того, заява про перегляд заочного рішення розглянута за відсутності сторони відповідача, наступні судові засідання не відбувалися у зв`язку з неявкою сторін, а судове засідання 05.04.2022 року тривало 25 хв. Представник ОСОБА_1 проживає у тому ж населеному пункті, де знаходиться Івано-Франківський міський суд. При цьому, тривалість участі адвоката у судовому засіданні визначено 2 год та задовго до проведення такого 15.03.2021.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що зазначені адвокатом роботи, з урахуванням їх складності не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн належним чином не обґрунтований, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, які слід стягнути з позивача АТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивача було позбавлено права своєчасно скористатися наданими йому процесуальними правами та надати свої доводи та заперечення щодо розумності та реальності понесених відповідачем витрат, заявити клопотання про зменшення розміру понесених витрат, оскільки 09.12.2021 представник ОСОБА_1 подав клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.

Посилання апелянта на положення ч. 2 ст. 134 ЦПК України не є підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення, оскільки повноваження відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого стороною судового збору, у разі неподання нею попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи, а також інших чинників.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином додаткове рішення суду першої інстанції слід змінити шляхом зменшення розміру витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом в інтересах ОСОБА_1 до 3 000 грн, а рішення в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат по оплаті судового збору в розмірі 454 грн слід залишити без змін.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»задовольнити частково.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесених витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги до 3 000 (трьох тисяч) грн.

В решті додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин