Справа № 352/1818/22
Провадження № 2/352/697/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , з підстав набуття 1/3 частини як член колгоспного двору та 2/3 частин спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28 лютого 1990 року виданого Вільшаницькою сільською радою Тисменицького району будинковолодіння по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 голові колгоспного двору. Зі вступом в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» поділ будинковолодінь за категоріями (колгоспний, робітничий, селянський двір) ліквідовано, відповідно члени колгоспних дворів, які не втратили частки у цих дворах стали співвласниками у рівних частках. Згідно рішення виконкому Вільшаницької сільської ради Тисменицького району від 27 квітня 2010 року у зв`язку із втратою зазначеного свідоцтва про право власності вирішено оформити право власності на спірне будинковолодіння в рівних частках за громадянами, які там проживали станом на 01 січня 1994 року, а саме: ОСОБА_5 , 1921 року народження, ОСОБА_4 , 1949 року народження та ОСОБА_6 , 1972 року народження. ОСОБА_4 є батьком позивачки, а ОСОБА_5 бабцею по татовій лінії. 16 липня 1992 року позивачка вийшла заміж за ОСОБА_7 та змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з ДРАЦС громадян про держреєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №9 від 15 лютого 2022 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 02 березня 1999 року Вільшаницькою сільською радою Тисменицького району, актовий запис № 10. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається із 1/3 частки спірного будинковолодіння. Спадкоємцем першої черги є її син ОСОБА_4 - батько позивачки, інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її син ОСОБА_4 , оскільки проживав разом із нею.

30 серпня 2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений Н.М. Архамулою секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради, зареєстрований у реєстрі за №19, згідно якого крім іншого майна заповів у користь позивачки житловий будинок по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 17 вересня 2012 року виконкомом Вільшаницької сільської ради Тисменицького району, актовий запис №16. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається із 2/3 частки спірного будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги по закону після померлого ОСОБА_4 є сторони по справі, а саме позивачка та ОСОБА_2 як дочки та ОСОБА_3 як дружина, інших спадкоємців немає. Позивачка прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем, а для оформлення спадкових прав звернулась до Тисменицької ДНК, однак Постановою №11/02-31 від 08 лютого 2022 року державний нотаріус Колтун С.В. відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 не з`явились, однак від представника позивача надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила судовий розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28 лютого 1990 року виданого Вільшаницькою сільською радою Тисменицького району будинковолодіння по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 голові колгоспного двору. (а.с. 5).

Рішенням виконавчого комітету Вільшаницької сільської ради від 27 квітня 2010 року у зв`язку із втратою зазначеного свідоцтва про право власності вирішено оформити право власності на будинковолодіння та господарські споруди розташовані в АДРЕСА_2 за громадянами, які там проживали станом на 01 січня 1994 року, а саме: ОСОБА_5 , 1921 року народження, ОСОБА_4 , 1949 року народження та ОСОБА_6 , 1972 року народження (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 26 серпня 1973 року Вільшаницькою сільською радою Івано-Франківський р/о ЗАГС, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про що в книзі реєстрації зроблено актовий запис №18 (а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивачки за №9 від 15 лютого 2022 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_8 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 02 березня 1999 року Вільшаницькою сільською радою Тисменицького району, актовий запис № 10 (а.с. 9).

Довідкою № 158 від 28 вересня 2022 року Тисменицької міської ради зазначено, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була постійним жителем с. Вільшаниця Івано-Франківського району Івано-Франківської області та до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . До дня смерті з ОСОБА_5 проживали та продовжують проживати: син - ОСОБА_4 , 1949 року народження -помер; внука - ОСОБА_1 , 1972 року народження; зять - ОСОБА_7 , 1967 року народження; правнука - ОСОБА_11 , 1992 року народження; правнука - ОСОБА_12 , 1993 року народження (а.с.15).

30 серпня 2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений Н.М. Архамулою секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради, зареєстрований у реєстрі за №19, згідно якого крім іншого майна заповів на користь позивачки житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 17 вересня 2012 року виконкомом Вільшаницької сільської ради Тисменицького району, актовий запис №16 (а.с.11).

Технічним паспортом виготовленим 30 серпня 2022 року ТзОВ «Прикарпатське бюро інвентаризації земель та нерухомості» визначено згідно експлікації приміщень характеристики: будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок «А» загальною площею 133,5 м.кв., житловою площею 71,9 кв.м.; веранда 5,9 кв.м.; коридор 24,0 кв.м.; гардеробна 5,3 кв.м.; житлова площа 1) 13,6 кв.м.; житлова площа 2) 15,2 кв.м.; житлова площа №3 21,0 кв.м.; житлова площа 4) 22,1 кв.м.; убиральня 1,5 кв.м.; ванна 4,6 кв.м.; коридор 8,6 кв.м.; кухня 11,7 кв.м. (а.с.12-14).

Згідно звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 133,5 кв.м.) від 20 жовтня 2022 року ринкова вартість житлового будинку «А» згідно технічного паспорту загальною площею 133,5 кв.м (без врахування ПДВ) становить: 94600 гривень (а.с.17-18).

Постановою №11/02-31 від 08 лютого 2022 року державний нотаріус Колтун С.В. відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду ( а.с.16).

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 березня 2013 року ОСОБА_3 відмовилася від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 .

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

У відповідності до роз`яснення ВССУ у п.3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не в змозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, і на даний час спору з цих підстав не має, то суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/3 частини будинковолодіння шляхом задоволення позову.

Окрім того, судом встановлено, що позивачка дійсно має право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , однак, вона позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/3 частини будинковолодіння ґрунтуються на законному праві на спадщину та не суперечать правам та інтересам інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будинковолодіння - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , з підстав набуття 1/3 частини як член колгоспного двору та 2/3 частини спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Максим ОЛІЙНИК