Провадження № 2-з/638/59/22
УХВАЛА

Іменем України

26 липня 2022 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Щепіхіна В.В., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Від ОСОБА_1 надійшла до суду заява про забезпечення позову, в якій він просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу "Фольсваген", державний номерний знак НОМЕР_1 , та арешту всього нерухомого майна, належного відповідачу.

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі жодного разу не з`явився до суду за викликом та заявник має побоювання, що він в подальшому буде зловживати своїми процесуальними правами та намагатися уникнути відповідальності.

Відповідно до ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, зміст та вимоги позовної заяви дійшов наступного висновку.

В постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить забезпечити позов, а саме заборонити відчуження автомобілю та накладення арешту на нерухоме майно, належне відповідачу. Такий вид забезпечення передбачений положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України, проте суду необхідно з`ясувати відповідність заявленого заходу забезпечення позову позовним вимогам, на забезпечення яких він вживається, тобто перевірити адекватність заходу. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, щодо якого вимагається застосувати заборону відчуження, або майнових наслідків такої заборони відповідачам та іншим особам вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. В позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 суму майнової шкоди у розмірі 78506,57 грн., витрати на проведення експертного дослідження вартості відновлюваного ремонту у розмірі 1800,00 грн., моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. та судовий збір у розмірі 3178,00 грн..

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання застосувати заборону відчуження, чи майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов шляхом заборони відчуження транспортного засобу "Фольсваген", державний номерний знак НОМЕР_1 та накладення арешту на все нерухоме майно, належне відповідачу проте, не вказує обсяг такого майна та чи перебуває це майно у власності відповідача, також не визначена вартість такого майна.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог є вимога про захист прав та законних інтересів позивача, порушених відповідачем внаслідок причинення матеріальної та моральної шкоди. Таким чином, з урахуванням предмету позовних вимог, у випадку задоволення позову у даній справі, у відповідача виникне обов`язок щодо сплати позивачу грошових коштів в розмірі 110484,57 грн.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, у тому числі права сторін на вільне володіння, користування та розпорядження їх майном на власний розсуд.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд позбавлений можливості надати належну оцінку співмірності між наслідками від вжиття заходів забезпечення позову (з урахуванням відсутності вартості та належності майна, щодо якого необхідно встановити заборону відчуження та накласти арешт) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Відповідно до висновків про застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Для підтвердження реальної загрози утрудненості виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходу забезпечення позову заявник повинен надати докази, які б свідчили про намір відповідача ухилятися від виконання можливого рішення на користь позивача або намір істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист позивача або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від відшкодування матеріальної шкоди після подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Згідно із статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 77 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Заявник не довів належним та достатніми доказами, що відповідачем здійснюються дії, спрямовані на відчуження належного йому на праві власності рухомого та нерухомого майна та зміну його власника, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Також заявником не наведено належного обґрунтування того, що обраний ним захід забезпечення позову не є надмірним та забезпечує збалансованість інтересів сторін у разі його застосування, що він спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Всупереч вимогам ст. ст. 11, 12, 13, 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів, що є достатніми для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом застосування заборони відчуження рухомого майна та арешту нерухомого майна відповідача.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Щепіхіна