Справа № 2-3440/07
Провадження № 22-ц/801/2068/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Михайленко А.В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 рокуСправа № 2-3440/07м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №2-3440/07 запозовом ОСОБА_3 , його правонаступника ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 року, яке ухвалене суддею Михайленко А.В.,

в с т а н о в и в :

В червні 2007 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності, мотивуючи позов тим, що він 21 грудня 1979 року придбав половину будинковолодіння з відповідною часткою господарських споруд.

У 1981 році на підставі рішення №30 від 11 лютого 1981 року на місці придбаного будинку він почав будівництво нового, за власні кошти. Протягом 2003-2006 років ним за власні кошти було здійснено перебудову половини будинковолобдіння, яке після зазначеної перебудови згідно відповідних висновків придатне до подальшої експлуатації.

Таким чином, просив суд визнати право власності на Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , позначену на плані літерою «Б», а саме: квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 16, 9 кв. м, загальною площею 29, 6 кв. м, допоміжна площа 12, 7 кв. м (кімната 3-1, площею 16, 9 кв. м, коридор 3-2, площею 4, 6 кв. м, кухня 3-3, площею 5, 9 кв. м, санвузол 3-4, площею 2, 2 кв. м), та квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 15, 5 кв. м, загальною площею, 26, 1 кв. м, допоміжна площа 10, 6 кв. м (кухня 4-1, площею, 8, 3 кв. м, кімната 4-2, площею 15, 5 кв. м, санвузол 4-3, площею 2, 3 кв. м).

Зобов`язано Комунальне підприємство «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» здійснити реєстрацію 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , позначену на плані літерою «Б».

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 року, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, скасувати його, оскільки цим рішенням суд вирішив питання про її права та обов`язки, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою від 15 грудня 2021 року Вінницький апеляційний суд визнав неповажними підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 року за клопотанням ОСОБА_1 як особи, яка не брала участі у розгляді справи.

Ухвалою від 21 грудня 2021 року Вінницький апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року ухвалу Вінницького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження та залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , а ухвалою від 16 листопада 2022 справу призначено до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ОСОБА_4 адвокат Солоненко О.І. та КП «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» подали до апеляційного суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 21 грудня 1979 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , площею 21,2 кв.м., до складу якого також входить два сараї.

Відповідно до відомості внутрішніх обмірів площ приміщення «А» по АДРЕСА_1 , загальна площа придбаної частини будинковолодіння складає 45,4 кв.м., з яких 21,2 кв.м. житлова площа і 24,2 кв.м. службова.

Згідно рішення Народного суду Ленінського району м. Вінниці від 25 серпня 1980 року ОСОБА_3 було виділено 607 кв.м. із загальної площі земельної ділянки.

Відповідно до рішення №30 від 11 лютого 1981 року виконкому Вінницької міської ради та дозволу №5, ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого, непридатного для проживання. Старий будинок після закінчення будівництва переобладнати під сарай.

Згідно акту від 12 жовтня 1986 року було прийнято в експлуатацію Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з 2-х квартир у складі: 2-х кімнат житловою площею 32,4 кв.м.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 04 травня 2007 року архітектурно-планувальні рішення, а саме: площа житлової кімнати та допоміжних приміщень житлового будинку літ. «Б» з прибудовами будинковолодіння АДРЕСА_1 , в тому числі самовільно переобладнані приміщення квартири АДРЕСА_3 , відповідають нормованим площам ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.» Конструктивні елементи та будівельні матеріали, які застосовано при будівництві одноповерхового житлового будинку літ. «Б» з прибудовами будинковолодіння АДРЕСА_1 , в тому числі самовільно переобладнанні приміщення квартири АДРЕСА_3 , знаходяться в задовільному стані та придатні для подальшої експлуатації. При будівництві житлового будинку «Б» з прибудовами будинковолодіння АДРЕСА_1 , в тому числі самовільно переобладнані приміщення квартири АДРЕСА_3 , заходи щодо пожежної безпеки відповідають вимогам діючих норм ДБН 360-92 ** «Планування та забудова міських та сільських поселень» п.3.1 Протипожежні норми. Житловий будинок літ. «Б» з прибудовами будинковолодіння АДРЕСА_1 , в тому числі самовільно переобладнанні приміщення квартири АДРЕСА_3 , розташований оптимально до сторін світу, що забезпечує санітарно-екологічне благополуччя.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2018 року (а.с.72).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 2019 року спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_4 (а.с.73).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14 грудня 2017 року, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Системний аналіз статті 331 ЦК України та статей 177-179, 181, 182, 334 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно, в тому числі і об`єкт незавершеного будівництва, як об`єкт цивільних прав, виникає з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України).

У зв`язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна.

Отже, законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене майно в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Потреба в цьому заході захисту власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник індивідуально визначеного майна, право якого оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка оспорює право власності на майно, або особа, яка хоч і не оспорює права власності на майно, але і не визнає його.

Згідно правової позиції ВСУ за постановою від 18 лютого 2015 року (у справі № 6-244цс14) за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідно до копії вступної та резолютивної частини рішення Народного суду Ленінського району від 09 липня 1984 року у справі №2-886 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ майна, відповідно до якого визнано право власності за ОСОБА_6 на 50% домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , а в натурі виділено їй приміщення: кімнату 10 кв.м., кімнату 12 кв.м., веранду, погріб, визнано право власності за ОСОБА_3 на 50 % домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , а в натурі виділено приміщення кімнату 17 кв.м. і кімнату 16 кв. м. Зобов`язано ОСОБА_3 за свій рахунок закласти дверні пройми їх кімнати 17 кв. м. в коридор і з кімнати 16 кв. м. у кімнату 12 кв. м, а також влаштувати собі окремий вхід на вулицю.

Отже, апелянт ОСОБА_1 є співвласником домоволодіння, а тому до участі у справі в якості відповідача безпідставно не залучено її, як співвласника спірного домоволодіння.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача чи не до всіх належних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на те, що позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння розташованого у АДРЕСА_1 , пред`явлені до неналежного відповідача, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є помилковими.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не встановив належного відповідача у справі, а тому ухвалене у справі судове рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 липня 2007 рокускасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 , його правонаступника ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.