Ухвала

12 липня 2022 року

м. Київ

справа № 295/4220/17

провадження № 61-6358ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2020 року у складі судді: Сингаївського О. П., та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради про розірвання договору про надання центрального опалення, постачання гарячої води та зобов`язання провести перерахунок нарахування грошових коштів за централізоване опалення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі - КП «Житомиртеплокомуненерго») про розірвання договору про надання центрального опалення і постачання гарячої води та зобов`язання провести перерахунок нарахування грошових коштів за централізованого опалення.

Позовна заява мотивована тим, що послуги, які надає відповідач КП «Житомиртеплокомуненерго» неякісні, а тарифи на них високі. Позивач, як пенсіонер, не спроможний сплачувати товар відповідача і бажає перейти на автономне опалення. Тому, 14 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирської міської ради із заявами про надання дозволу на відключення його квартири від мережі централізованого опалення, на що від Управління житлового господарства Житомирської міської ради і виконавчого комітету Житомирської міської ради отримав відмову. В подальшому, 17 липня 2016 року, 19 вересня 2016 року і 10 листопада 2016 року він звертався до відповідача і Житомирської міської ради з указаними заявами повторно, однак отримав відмову у наданні дозволу на відключення його квартири від мережі централізованого опалення, яку вважає необґрунтованою і такою, що порушує його права як споживача.

Позивач просив: розірвати договір № 003716 про надання централізованого опалення, постачання гарячої води від 26 лютого 2011 року, укладений між ним та КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради; зобов`язати відповідача провести перерахунок нарахувань за централізоване опалення з моменту відключення квартири від мережі теплопостачання, а саме, з 31 серпня 2016 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Договір про надання централізованого опалення, постачання гарячої води за особовим рахунком № НОМЕР_1 від 26 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та КП «Житомиртеплокомуненерго» розірвано. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

05 липня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду суперечить правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, згідно якого споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. ОСОБА_1 зазначає, що підставою для проведення перерахунку нарахування коштів за послуги централізованого опалення є акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, який був складений 31 серпня 2016 року ЖБК «Космос» та постанова адмінкомісії при виконкомі Житомирської ради № 472 від 15 вересня 2016 року, які свідчать, що позивачем відключена належна йому квартира від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Ураховуючи той факт, що станом на момент відключення (31 серпня 2016 року) заборгованості не було, а з моменту відключення позивач фактично опалення не споживав, можна зробити висновок про неправомірність нарахування послуг, які фактично не надавались. Отже, позовні вимоги щодо зобов`язання КП «Житомиртеплокомуненерго» провести перерахунок нарахування грошових коштів є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про розірвання договору про надання центрального опалення, постачання гарячої води та зобов`язання провести перерахунок нарахування грошових коштів за централізоване опалення.

Отже, справа № 295/4220/17 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 295/4220/17 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 січня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Житомир-теплокомуненерго» Житомирської міської ради про розірвання договору про надання центрального опалення, постачання гарячої води та зобов`язання провести перерахунок нарахування грошових коштів за централізоване опалення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков