ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9049/22 Справа № 242/1849/21 Суддя у 1-й інстанції - Хацько Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №242/1849/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 січня 2022 року про закриття провадження у справі (суддя Хацько Н.О., повний текст судового рішення складено 21 січня 2022 року),

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею та ОСОБА_2 за кожним окремо право власності на 1/2 частку транспортного засобу «Chery», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_2 на її користь вартість однієї другої частини автомобіля в сумі 80000,00 грн та залишити зазначений автомобіль у власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 січня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна закрито.

З вказаною ухвалою не погодилась позивачка ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у справі №242/3408/20 ОСОБА_4 при зверненні до суду в контексті матеріально-правової вимоги зверталася на підставі статей 3, 74 СК України з метою визнання спільною сумісною власністю набутого за час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 транспортного засобу «Chery», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . В даній справі ОСОБА_4 при зверненні до суду в контексті матеріально-правової вимоги звернулась на підставі статті 364 ЦК України про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за кожним окремо право власності на 1/2 частку спірного транспортного засобу. Вважає, що суб`єктний склад, підстави і предмет спору, в контексті матеріально-правової вимоги та обставин, що обґрунтовують звернення до суду у справі №242/3408/20 та у даній справі є різними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, про що свідчать довідки про доставку SMS-повідомлення. ОСОБА_2 надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що у червні 2020 року ОСОБА_4 зверталась з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна(справа №242/3408/20). В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі ними було придбане майно, що є спільною сумісною власністю - автомобіль «Chery». Після припинення шлюбних відносин в листопаді 2019 року відповідач вказаний автомобіль залишив собі в користування, а тому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача, визнати спільною сумісною власністю набутого за час спільного проживання автомобіль «Chery» та стягнути грошову компенсацію з відповідача на її користь в розмірі 1/2 частки його вартості в сумі 80000 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року у справі №242/3408/20 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задоволено частково. Визнано спільною частковою власністю набутий під час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 транспортний засіб «Chery», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 32-33).

Постановою Донецького апеляційного суду від 05 лютого 2021 року вищевказане судове рішення залишено без змін (а.с. 30-31).

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна (справа №242/1849/21), посилаючись на те, що вона з жовтня 2017 року по листопад 2019 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, піж час якого ними було придбано автомобіль «Chery» вартістю 160000,00 грн, що є спільною сумісною власністю.Просила визнати за нею та ОСОБА_2 за кожним окремо право власності на 1/2 частку транспортного засобу «Chery», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_2 на її користь вартість однієї другої частини автомобіля в сумі 80000,00 грн та залишити зазначений автомобіль у власності ОСОБА_2 .

Закриваючи провадження у справі суд виходив з того, що є судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Такий висновок суду першої інстанції не є правильним та не відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини 3 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 зазначила, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі (пункти 26, 27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц зроблено висновок про те, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У постанові від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21, 16 червня 2022 року у справі №489/5754/20.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у червні 2020 року зверталася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна, який в якому просила суд визнати спільною сумісною власністю набутого за час спільного проживання сторін транспортний засіб «Chery», стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_2 на її користь в розмірі 1/2 вартості вказаного автомобіля в розмірі 80000 грн.

В той же час, за позовом, з яким ОСОБА_4 звернулась до Селидівського міського суду Донецької області в квітня 2021 року, є визнання за нею та ОСОБА_2 за кожним окремо право власності на 1/2 частку транспортного засобу «Chery та стягнення з ОСОБА_2 на її користь вартість 1/2 частини спірного автомобіля в розмірі 8000 грн, залишивши автомобіль у власності ОСОБА_2 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який є предметом апеляційного перегляду, та позов, провадження за якого було розглянуто раніше (справа №242/3408/20), містять різні підстави позову та обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, а саме визнання за кожним окремо право власності на 1/2 частку майна, а тому не є тотожними.

Отже, висновки суду першої інстанції про застосування положень пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України до позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя є помилковими.

Закриття провадження у справі порушує права позивачки на доступ до суду.

Доводи відзиву про тотожність справ є безпідставними, оскільки позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.

Таким чином, оскаржуване судове рішення суду першої інстанцій постановлено з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки питання про закриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та порушення прав заявника на вільний доступ до правосуддя, то відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 січня 2022 року про закриття провадження скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2022 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста