Справа № 466/7571/20
Провадження № 2/466/228/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М. М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним, скасування розпорядження (наказу) та визнання недійсним свідоцтва про право власності,-

установив:

30 вересня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. в частині затвердження розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 06 жовтня 2021 залучено до участі у вказаній справі у якості співвідповідача - виконавчий комітет Львівської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09 грудня 1993 року на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

02 квітня 1996 року винесено розпорядження Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради народних депутатів № 495 «Про самовільне будівництво», відповідно до нього вказано, що розглянувши заяву ОСОБА_7 , наймача квартири АДРЕСА_1 про узаконення самовільного будівництва встановлено, що квартира розташована на першому поверсі складається з 1 житлової кімнати площею 17,9 кв. м, кухні площею 9,6 кв.м, коридора площею 8,7 кв. м, суміщеного санвузла площею 2,8 кв. м. Проведена надбудова поверху над квартирою АДРЕСА_2 в складі приміщень: житлові кімнати площею 16,4 кв. м, 13,4 кв. м, коридор площею 9,5 кв. м, проживають 4 особи.

Висновком міжвідомчої комісії/прот. від 12.03.1996 визнана технічна можливість подальшої експлуатації надбудови поверху над квартирою АДРЕСА_1 . Враховуючи це погодитися з подальшою експлуатацією самовільно проведеної надбудови поверху над квартирою АДРЕСА_1 .

Про зміст даного розпорядження №495 від 02.04.1996 ОСОБА_3 ознайомився, а саме після ознайомлення 31.07.2019 його представником із матеріалами справами №466/5881/17 (за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , зобов`язання до вчинення дій, зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про реальний поділ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 ). Це унеможливило з об`єктивних причин подання вказаного позову раніше.

29.10.1996 згідно розпорядження ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вважає, що квартира АДРЕСА_1 , із загальною площею 78,30 кв. м є самочинним будівництвом. Квартира АДРЕСА_1 із самовільною надбудовою поверху над квартирою АДРЕСА_2 в складі приміщень: житлові кімнати площею 16,4; 13,4 кв. м, коридор площею 9,5 кв. м не була введена в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, будівельні роботи були здійснені без дозволу на виконання робіт з будівництва (реконструкції). Акту державної технічної комісії не було видано. Відтак, підстав для оформлення права власності на вказану квартиру із загальною площею 78,30 кв. м не було. У зв`язку із вищенаведеним змушений звернутися до суду з даним позовом.

13 жовтня 2020 на адресу суду від відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначають, що надбудова над квартирою АДРЕСА_1 та введення його в експлуатацію та його оформлення відбувалося у повній відповідності до норм закону, що діяли на час оформлення права власності на вказану квартиру. Зазначають, що позивачу було відомо про факт приватизації зазначеної квартири АДРЕСА_2 , ще у 2009 році, таким чином вважають, що позовні вимоги позивача подані з пропуском позовної давності, крім того позивачем не наведено жодних доказів про незаконність видачі таких, а також доказів порушення його прав. У зв`язку із вищенаведеним просять у задоволенні позову відмовити у зв`язку із порушенням строків позовної давності, а також за їх безпідставністю та недоведеністю.

11 грудня 2020 від представника позивача ОСОБА_1 на адресу суд надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що відповідачами не спростовано, що квартира АДРЕСА_1 із загальною площею 78,30 кв. м є самочинним будівництвом, а також ними не спростовано, що у них відсутній підписаний та затверджений акт державної технічної комісії щодо квартири АДРЕСА_1 . Щодо позовної давності, то зазначає, що ОСОБА_3 було відмовлено у прийнятті зустрічного позову від 22.11.2019 та 23.01.2020 Шевченківським районним судом м. Львова повернуто його позовну заяву щодо предмету позову у даній позовній заяві, таким чином строк позовної давності не пропущений.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, заяві про зміну предмету позову та відповіді на відзив, просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог просив відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання представники Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та виконавчого комітету Львівської міської ради не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про місце, дату та час судового засідання, відзиву на позовну заяву, не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд на підставі ст. 223 ЦПК України вважає за необхідне, здійснити розгляд справи без представників Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради та виконавчого комітету Львівської міської ради на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заслухавши представника позивача та представника відповідачів, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 09 грудня 1993 року на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

12 березня 1996 року на засіданні міжвідомчої комісії Шевченківського району міста Львова слухали заяву наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7 про узаконення самовільно проведеної двохповерхової житлової добудови до існуючого будинку. Міжвідомча комісія вирішила погодитись із узаконенням самовільно проведеної двохповерхової житлової добудови ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_3 (витяг з протоколу №9 №4 від 12.03.1996 року).

02 квітня 1996 року винесено розпорядження Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради народних депутатів № 495 «Про самовільне будівництво». Відповідно якого розглянувши заяву ОСОБА_7 , наймача квартири АДРЕСА_1 про узаконення самовільного будівництва, вирішено погодитись з подальшою експлуатацією самовільно проведеної надбудови 2 (другого) поверху над кв. АДРЕСА_2 в складі приміщень: житлової кімнати пл. /16,4 + 13,4/ кв.м, коридор пл. 9,5 кв. м. буд. АДРЕСА_3 .

24 жовтня 1996 року винесено розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від «Про передачу квартир у власність мешканцям району». Згідно п. 1 вказаного розпорядження зазначено приватизувати квартири мешканцям району згідно додатком. Згідно із п. 165 додатку до цього розпорядження вказано про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4

29 жовтня 1996 року Розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 затверджено розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району».

29 жовтня 1996 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

20 травня 2009 року Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради знято з балансу міської ради житловий будинок АДРЕСА_5 .

29 листопада 2013 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3 .

Позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, Позивач та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 є співвласниками на праві спільної сумісної власності дво- квартирного житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_3 .

Виходячи із змісту позову та його вимог, Позивачем, зокрема як співвласником житлового будинку на АДРЕСА_3 , оспорюються документи, що стосуються самочинного будівництва (добудови до будинку АДРЕСА_3 , а саме добудови житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м. до квартири АДРЕСА_2 ) та оспорюється Свідоцтво про право власності, видане на ім`я інших співвласників житлового будинку на квартиру АДРЕСА_2 площею 78,30 кв.

Право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном (ч. 1 ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР .

В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його) ч. 1 ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно ст. 112 Цивільного кодексу Української РСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно із п. 19 та п. 42 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, переобладнання і перепланування жилих і підсобних приміщень, балконів і лоджій власниками квартир, наймачами і орендарями може провадитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. Наймачі та орендарі квартир можуть виконувати вказані роботи тільки з дозволу власника будинку (квартири). Спори між власниками, наймачами, орендарями у квартирах, в яких проживає два і більше власників, наймачів, орендарів, про ремонт, прибирання і використання підсобних приміщень, розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються товариським судом, а у відповідних випадках народним судом.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

За вимогами частин першої, другої ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011 власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

У пункті 1.3 Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Отже, будь-які переобладнання та/або перепланування допоміжних приміщень (зокрема, горищ) та/або надбудова поверхів у дво- або багатоквартирних житлових будинках можуть проводитися тільки за згодою всіх співвласників. Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Будь-яка дія стосовно переобладнання, реконструкції допоміжних приміщень, надбудова поверхів у дво- або багатоквартирних житлових будинках вимагає погодження всіх співвласників будинку.

Відтак, оскільки Позивач був співвласником житлового будинку на АДРЕСА_3 , тому питання з приводу надбудов/добудов до даного будинку (будівництва житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м.) повинно було вирішуватися за згодою всіх співвласників будинку, в тому числі і ОСОБА_3 .

Однак у матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував, що Позивач надав згоду власникам квартири АДРЕСА_1 , в тому числі до квартири АДРЕСА_2 . Судом встановлено, що ОСОБА_3 не надавав відповідної згоди.

Водночас проведення надбудови другого поверху в складі приміщень: житлової кімнати пл. 16,4 кв.м; житлової кімнати 13,4 кв.м, коридору пл. 9,5 кв. м. над кв. АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_3 порушує права останнього.

Згідно ч. 1 ст. 105 Цивільного кодексу Української РСР громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття його в експлуатацію.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю виконують такі основні функції: видача забудовникам дозволів на виконання робіт з будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту, реєстрація об`єктів, на яких виконуються ці роботи, у порядку, встановленому Держкоммістобудування; участь у встановленому порядку в роботі комісій з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (пп. 1 п. 3 Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 1993 р. № 225);

Відповідно до п. 3.1, 3.9, 3.10, 3.11 Державних будівельних норм «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затверджених Наказом Держкоммістобудування України № 48 від 05 жовтня 1994 р. вказано, що дані норми встановлюють порядок, основні вимоги і умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів незалежно від їх форми власності та призначення, способів проведення будівельних робіт і поширюються на нове будівництво, розширення, реконструкцію.

Закінчені будівництвом об`єкти, які не є державною власністю, приймаються в експлуатацію за рішенням державних технічних комісій. Результатом роботи державної технічної комісії є складання і підписання акта державної технічної комісії, в якому приймається рішення про введення об`єкта в експлуатацію. Акт державної технічної комісії затверджується органом, який призначив цю комісію. Підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об`єкт.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив відсутність дозволу на виконання будівельних робіт щодо надбудови до кв. АДРЕСА_1 , а також відсутність належних документів, які б підтверджували прийняття відповідного об`єкта в експлуатацію. Отже, квартира АДРЕСА_1 із загальною площею 78,30 кв. м. є самочинним будівництвом.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Крім того, 30.09.2020 Позивачем у дані справі 466/7571/20 поданий позов в якому Позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження (наказ) Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів від 29 жовтня 1996 р. згідно якого ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

- визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської ради Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

26.08.2021 Позивачем подана заява про зміну предмету позову в якому Позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво».

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1

- визнати незаконним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. в частині затвердження розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

- визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України)

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України).

Судом встановлено, що 14 серпня 2017 р. ОСОБА_3 звернуся з позовною заявою у справі № 466/5881/17 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності та зобов`язання зареєструвати право власності. У даній позовній заяві Позивач посилається на Свідоцтво про право власності від 29 жовтня 1996 р. Відтак, суд погоджується із доводами ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 довідався та міг довідатися ще 14 серпня 2017 р. про порушення його прав Свідоцтвом про право власності від 29 жовтня 1996 р. та зазначеному у ньому розпорядженням (наказом) від 29 жовтня 1996 р., відповідно до якого було видано дане свідоцтво.

22.11.2019 р. ОСОБА_3 в межах справи № 466/3367/19 подав позов (зустрічний позов) до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Інспекція державного архітекрутно-будівельного контролю у м. Львові у якому просив:

- Визнати незаконним та скасувати розпорядження (наказ) від 29 жовтня 1996 р. згідно якого ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської ради Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

22.11.2019 р. Шевченківський районний суд м. Львова постановив ухвалу у справі № 466/3367/19, якою відмовив у прийнятті вищевказаного зустрічного позову.

Відтак, строки позовної давності 22.11.2019 року перервались і починаючи з 22.11.2019 року перебіг позовної давності починався заново в частині пред`явлених у межах даної справи 466/7571/20 позовних вимог про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. в частині затвердження розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

- визнання недійсним Свідоцтва про право власності, видане виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, Позивачем в частині вищевказаних позовних вимог позов поданий з дотриманням строку позовної давності.

Матеріалами даної справи 466/7571/20 також підтверджується те, що у межах справи № 466/5881/17 (позов по якій був поданий ОСОБА_3 14 серпня 2017 р.) після ознайомлення 31.07.2019 р. представником ОСОБА_3 із матеріалами справи, ОСОБА_3 довідався про розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво» про його зміст, а також про порушення відповідним розпорядженням прав ОСОБА_3 .

Більше того, Шевченківська районна адміністрації на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова про витребування доказів від 11.01.2021 р. у справі 466/7571/20 надала суду лише 29.01.2021 року копію розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво» та копію розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» з додатком.

Отже, оспорення Позивачем вищевказаних розпоряджень Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 року та № 2286 від 24 жовтня 1996 р. відбулось також з дотриманням строку позовної давності.

Шевченківська районна адміністрації на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова про витребування доказів від 24.05.2021 р. у справі 466/7571/20 надала суду лише 14.06.2021 р. копію розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. Відтак, лише починаючи із 14.06.2021 року Позивач зміг довідатися про зміст розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р.

Отже, Позивачем в частині оспорення розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996р позов поданий також з дотриманням строку позовної давності. Слід також відзначити і те, що оспорювані Позивачем документи видані органом місцевого самоврядування у 1996 році не перебували у публічному доступі та містили персональні дані третіх осіб. Дана обставина також вказує на те, що Позивач не міг раніше довідатись про оспорюванні ним документи та їх зміст.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними доказами, наявність правових підстав для задоволення його позовних вимог, тому приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідачів на користь позивачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 3497,00 грн., а саме по 582 грн., 83 коп. з кожного відповідача.

Керуючись ст. 10, 11, 81, 258, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 до ОСОБА_4 , ІПН- НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_5 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 , ІПН НОМЕР_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ЄДРПОУ: 04056115, місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського, 11, виконавчого комітету Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, пл. Ринок, 1 про визнання незаконним, скасування розпорядження (наказу) та визнання недійсним свідоцтва про право власності задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 495 від 02 квітня 1996 р. «Про самовільне будівництво».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати незаконним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 780 від 29 жовтня 1996 р. в частині затвердження розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 2286 від 24 жовтня 1996 р. «Про передачу квартир у власність мешканцям району» в частині п. 165 додатку до цього розпорядження щодо передачі у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 29 жовтня 1996 р. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради в користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 3497 (три тисячі чотириста дев`яносто сім) грн., 00 коп., а саме по 582 (п`ятсот вісімдесят дві) грн., 83 коп. з кожного з відповідачів.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21 липня 2022 року.

Суддя Р. Б. Єзерський