Ухвала

06 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 686/23286/21

провадження № 61-11659ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційні скарги Державної казначейської служби України, Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 31 березня 2018 року близько 22 год. неподалік будинку АДРЕСА_1 двоє невідомих осіб побили його, внаслідок чого він зазнав тілесних ушкоджень. 01 квітня 2018 року Управлінням національної поліції внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України. Під час досудового розслідування слідчими та прокурорами не було проведено жодних процесуальних дій з метою повного і всебічного розслідування кримінального провадження, хоча він прямо та послідовно вказував на осіб, які завдали йому тілесних ушкоджень. Постановою слідчого від 07 червня 2019 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Незаконна бездіяльність органу досудового розслідування завдала йому моральної шкоди, яка проявилась в порушенні його нормальних життєвих зв`язків. Зокрема, він зазнав душевних страждань і приниження, переніс стрес і розчарування в системі органів державної влади, вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Завдану моральну шкоду він оцінив у 50 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, грошові кошти в сумі 20 000 грн.

18 листопада 2022 року Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2022 року.

18 листопада 2022 року Хмельницька обласна прокуратура подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2022 року.

22 листопада 2022 року Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі - ГУ НП в Хмельницькій області) подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2022 року.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарги подані на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481 грн.

Ціна позову в цій справі становить 50 000 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн). Тобто справа № 686/23286/21 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга ДКСУ містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ДКСУ мотивувала тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 638/7540/17, від 15 липня 2020 року у справі № 641/76/18. Та обставина, що позивач обґрунтував свої вимоги бездіяльністю слідчих, не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, справа має для ДКСУ виняткове значення.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як судова практика щодо розгляду справ за подібних правовідносин є сталою, а касаційна скарга ДКСУ не містить посилань на неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім цього, висновки апеляційного суду в цій справі не суперечать правовим висновками, викладеним постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, щодо необхідності наведення позивачем аргументованого, поза розумним сумнівом обґрунтування моральної шкоди, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 638/7540/17, про те, що для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України, від 15 липня 2020 року у справі № 641/76/18, про те, що сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивачів зобов`язано відповідачів вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачам моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності, оскільки: 1) позивач навів належне обґрунтування завданої йому моральної шкоди; 2) апеляційним судом встановлені обставини, необхідні для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України; 3) в цій справі доведено, що бездіяльність органу досудового розслідування завдала позивачу моральної шкоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17 зазначено: встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви позивача про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суди правильно застосували норми матеріального права та зробили обґрунтований висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Тобто доводи ДКСУ не свідчать про застосування апеляційним судом в цій справі норм права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постановах Верховного Суду.

Аргументи касаційної скарги ДКСУ також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. ДКСУ не пояснила в чому полягає винятковість цієї справи для неї.

Касаційна скарга Хмельницької обласної прокуратури містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку Хмельницька обласна прокуратура мотивувала тим, що справа становить значний суспільний інтерес з огляду на поширеність в Україні аналогічних справ про відшкодування шкоди, спричиненої органами досудового розслідування, прокуратури і суду, яка стягується з Державного бюджету України.

Аргументи касаційної скарги Хмельницької обласної прокуратури не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання заявника на поширеність в Україні аналогічних справ жодним чином не обґрунтовує значний суспільний інтерес до цієї справи. Той факт, що стягнення в цій справі здійснюється з Державного бюджету України, свідчить лише про те, що моральну шкоду завдано органом державної влади, що також не є аргументом, який свідчить про значний суспільний інтерес до цієї справи.

Посилання Хмельницької обласної прокуратури на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18, від 05 серпня 2020 року у справі № 686/3041/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 686/7214/19, за змістом яких необхідність звернення до суду щодо дій органів досудового розслідування не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, так як позивачем не доведено моральних страждань внаслідок бездіяльності відповідачів при розслідуванні кримінального провадження, не заслуговує на увагу, оскільки в цій справі позивач довів, що він зазнав моральних страждань внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування.

Касаційна скарга ГУ НП в Хмельницькій області та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18, від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 не заслуговує на увагу, оскільки у вказаних справах встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених апеляційним судом в цій справі. Так, у наведених справах судами було встановлено, що позивачі не довели достатніми та допустимими доказами факт заподіяння їм шкоди та її розмір, а також - причинний зв`язок між прийняттям постанови про закриття кримінального провадження, бездіяльністю органу досудового розслідування та настанням шкоди, тоді як в цій справі апеляційним судом було встановлено факт доведеності вказаних обставин.

Крім цього, посилання заявників на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявниками судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання ДКСУ про звільнення її від сплати судового збору, про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, а також - про зупинення виконання вказаного судового рішення.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Державної казначейської служби України, Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на постанову Хмельницького апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко