Ухвала

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 641/3893/20

провадження № 61-12472ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

21 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2022 року касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявникові, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України, оскільки до скарги не долучено довіреності або іншого документу, що посвідчує повноваження представника Задерей О. В. подавати та підписувати касаційну скаргу від імені заявника ОСОБА_1

06 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

Разом із касаційною скаргою заявник подає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду отримав на електронну пошту 25 жовтня 2022 року та 21 листопада 2022 року звернувся вперше з касаційною скаргою, яку повернуто ухвалою від 02 грудня 2022 року.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Разом із цим, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу ( підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень, заявник одночасно посилається на правові висновки щодо застосування статті 16 та 1268 ЦК України, зроблені у постановах Верховного Суду, які не враховано апеляційним судом та на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.

Оскільки підстави передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України (неврахування висновку Верховного Суду та відсутність висновку Верховного Суду) можуть бути взаємовиключними, особа, яка подає касаційну скаргу, у разі одночасного посилання на вказані підстави, має конкретизувати у касаційній скарзі яку саме норму (норми) права апеляційний суд застосував без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у подібних правовідносинах, а щодо застосування якої норми (норм) права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Відсутність такої конкретизації у касаційній скарзі свідчить про неналежне виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Крім того, Верховний Суд роз`яснює заявнику, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали.

Крім того, до касаційної скарги додано квитанцію від 17 листопада 2022 року № 7689-1311-9825-8776 про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 8 508,61 грн.

Із інформації, яка наявна в Автоматизованій системі діловодства Верховного Суду за номером касаційного провадження № 61-11688ск22, вбачається, що вищевказану квитанцію заявник подавав до суду касаційної інстанції як доказ сплати судового збору за розгляд касаційної скарги.

Закон України «Про судовий збір» не передбачає можливості Верховному Суду зараховувати в якості судового збору кошти, що сплачені громадянами за подання інших заяв чи скарг, по яким були ухвалені процесуальні рішення.

При цьому Суд роз`яснює, що заявник не позбавлений права звернутись із заявою про повернення судового збору у порядку передбаченому пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином заявнику необхідно надати інший документ, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час подання позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 102,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (частина третя статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону на час подання касаційної скарги, за подання до суду касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у спорах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Оскільки із наданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити вартість майна, право власності на яке ОСОБА_3 просить визнати, заявнику необхідно самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору, що підлягає сплаті за майнову вимогу, за наступною формулою: вартість спірного майна ? 1 % ? 200 % та сплатити судовий збір, з урахуванням граничних розмірів, встановлених Законом України «Про судовий збір».

Разом із цим, за оскарження позовних вимог за первісним позовом підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3 363,20 грн (2 102,00 грн х 0,4 х 2 х 200%).

Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникам строку для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Суддя І. Ю. Гулейков