Справа № 143/1264/21
23.05.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Огородник Н.А.,
представника позивача - адвоката Дударенко А.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В листопаді 2021 року ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ОСОБА_1 12.04.2021 року уклали Договір №12-04-21-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі Договір позики).
У відповідності до п.1.5 Договору позики кредит надається строком на шість місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 12.04.2021 року по 11.10.2021 року. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі, визначеному п.7.1 Договору.
Пунктом 7.1 Договору позики визначено, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення відповідачем графіку розрахунків (додаток №1 до Договору), а саме ненадходження планового місячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом.
Позивач наголошує, що відповідно до п.2.2.2 Договору позики позичальник зобов`язаний у випадку закінчення строку, на який надано кредит, зазначеного у п.1.5 Договору, сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані відповідно до п.7.1 Договору за фактичну кількість календарних днів неналежного виконання зобов`язання до повного погашення заборгованості.
Разом із цим, позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача, які виникли на підставі Договору, сторони уклали 12.04.2021 року Договір застави транспортного засобу (надалі Договір застави).
За цим Договором застави відповідач передав у заставу позивачу транспортний засіб марки MAZDA, моделі 6, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12.04.2021 року зареєстровано обтяження за №28751115.
Згідно із п.3.3.1 Договору застави відповідач зобов`язаний негайно передати предмет застави на зберігання позивачу у разі порушення відповідачем умов Договору позики або цього Договору, шляхом доставки предмету застави у місце, визначене позивачем, передати один комплект ключів та оригінал свідоцтва про державну реєстрацію предмету застави у володіння позивача.
В силу п.3.3.5 Договору застави відповідач зобов`язаний не рідше, ніж один раз на місяць, доставити предмет застави за адресою: АДРЕСА_1 для огляду предмета застави позивачем.
Крім того, за змістом п.3.3.6 Договору застави без письмової згоди позивача предмет застави не має залишати межі Київської області.
За невиконання чи неналежне виконання пунктів 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 Договору застави відповідач сплачує на користь позивача штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави згідно п.2.2 цього Договору та зобов`язується передати предмет застави на зберігання позивачу (п.4.2 Договору застави).
Відповідач згідно Договору №ВО 12-04-21-01-І про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання від 12.04.2021 року отримав послугу вартістю 2000 грн. 00 коп. з встановлення на автомобіль обладнання, що ним орендовано згідно договору оренди обладнання №ОО 12-04-21-01-І від 12.04.2021 року, для стеження за місцезнаходженням автомобіля.
Позивач звертає увагу суду, що зазначена сума процентів нарахована за користування грошовими коштами в межах визначеного п.1.5 Договору позики строку кредитування, а саме з 12.04.2021 року по 11.10.2021 року.
Разом із цим, позивач покликається на те, що відповідач також порушив і умови пунктів 3.3.1, 3.3.5 Договору застави, що підтверджується Інформацією за результатами обробки зібраних даних встановленого обладнання стеження за місцезнаходженням транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), оскільки негайно не передав предмет застави на зберігання позивачу після порушення умов Договору позики, що мало місце 12.10.2021 року, шляхом його доставки у місце, визначене позивачем. Крім того, з 15.09.2021 року обладнання для стеження за місцезнаходженням транспортного засобу зупинило передачу даних, що свідчить про втручання відповідача в його роботу.
Ухвалою судді від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.63, 64).
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дударенко А.М. підтримала позов та підтвердила викладені у ньому обставини.
Відповідач ОСОБА_1 позов визнав в частині вимог щодо стягнення із нього на користь позивача тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Проте, не визнав позов в частині стягнення із нього штрафу за невиконання умов договору застави транспортного засобу, посилаючись на те, що відповідно до чинного законодавства позичальники звільняються від відповідальності за невиконання умов кредитних договорів під час дії карантину, пов`язаного із епідемією коронавірусу.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.
Так, судом встановлено, що ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ОСОБА_1 12.04.2021 року уклали Договір №12-04-21-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі Договір позики).
У відповідності до п.1.5 Договору позики кредит надається строком на шість місяців від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з 12.04.2021 року по 11.10.2021 року. Договір набуває чинності з моменту його укладення (підписання сторонами). У разі невиконання/неналежного виконання Позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань, передбачених договором, дія даного Договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі, визначеному п.7.1 Договору.
Відповідно до підпункту 8 п.2.2.2 Договору позики у випадку закінчення строку, на який надано кредит, зазначеного у п.1.5 даного Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані відповідно до п.7.1 Договору за фактичну кількість календарних днів неналежного виконання зобов`язання до повного погашення заборгованості.
Пунктом 7.1 Договору позики визначено, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення відповідачем графіку розрахунків (додаток №1 до Договору), а саме ненадходження планового місячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом (а.с.21-26).
12.04.2021 року між ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС», як Заставодержателем, та ОСОБА_1 , як Заставодавцем, укладено Договір застави транспортного засобу (надалі Договір застави).
За п.1.1 Договору застави цей Договір забезпечує виконання Заставодавцем зобов`язань, які виникають з договору №12-04-21-01-І надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір позики).
Згідно із п.2.1 Договору застави з метою забезпечення виконання зобов`язань по Договору позики Заставодавець передає у заставу Заставодержателю транспортний засіб марки MAZDA, моделі 6, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Згідно із п.3.3.1 Договору застави Заставодавець зобов`язаний негайно передати предмет застави на зберігання Заставодержателю у разі порушення відповідачем умов Договору позики або цього Договору, шляхом доставки предмету застави у місце, визначене Заставодержателем, передати один комплект ключів та оригінал свідоцтва про державну реєстрацію предмету застави у володіння Заставодержателя.
В силу п.3.3.5 Договору застави Заставодавець зобов`язаний не рідше, ніж один раз на місяць, доставити предмет застави за адресою: АДРЕСА_1 для огляду предмета застави Заставодержателем.
За змістом п.3.3.6 Договору застави без письмової згоди Заставодержателя предмет застави не має залишати межі Київської області.
Відповідно до п.4.2 Договору застави за невиконання чи неналежне виконання пунктів 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 Договору застави Заставодавець сплачує на користь позивача штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави згідно п.2.2 цього Договору та зобов`язується передати предмет застави на зберігання Заставодержателю (а.с.29-31).
Згідно із Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12.04.2021 року на підставі означеного Договору застави зареєстровано обтяження за №28751115 (а.с.32).
12.04.2021 року між ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір оренди обладнання №ОО 12-04-21-01-І, відповідно до п.1.1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, що належить Орендодавцю на праві власності або іншого майнового права згідно акта приймання передачі (а.с.34, 35).
12.04.2021 року між ФОП ОСОБА_2 , як Виконавцем, та ОСОБА_1 , як Замовником, укладено Договір №ВО 12-04-21-01-І про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання, згідно із п.1.2.1 якого Виконавець надає Замовнику послуги по встановленню на автомобіль Замовника обладнання для стеження за місцезнаходженням автомобіля.
За змістом п.1.2.2 цього Договору після повного виконання умов Договору позики, укладеного між ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ОСОБА_1 , Виконавець має вилучити встановлене ним обладнання.
В силу п.2.1 цього Договору вартість послуг за встановлення обладнання визначається сторонами за домовленістю та складає 2000 грн. 00 коп. (а.с.36).
Згідно із актом прийому передачі послуг №1 до договору про надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання № ВО 12-04-21-01-І від 12.04.2021 року Виконавець надав Замовнику послуги з встановлення на автомобілі додаткового обладнання (а.с.37).
Згідно із Інформацією за результатами обробки зібраних даних встановленого обладнання стеження за місцезнаходженням транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) про перевищення встановлених обмежень швидкості руху, про переміщення транспортного засобу від 25.11.2021 року означений автомобіль неодноразово залишав межі Київської області та знаходився у м.Погребище Вінницької області (а.с.44, 47).
На виконання умов Договору позики відповідач 24.05.2021 року, 24.06.2021 року та 07.08.2021 року здійснив платежі із погашення відсотків за користування кредитом на загальну суму 2882 грн. 00 коп. (а.с.41-43).
Звертаючись із позовом до суду, позивач акцентував увагу суду на ту обставину, що зазначена сума процентів нарахована за користування грошовими коштами в межах визначеного п.1.5 Договору позики строку кредитування, а саме з 12.04.2021 року по 11.10.2021 року.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.536 ЦК України унормовано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
За змістом частини 2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Системний аналіз ч.2 ст.536, ч.2 ст.625 та ст.627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами.
Такий правовий висновок викладений у п.30 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 року у справі №922/3578/18.
Разом із тим, згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.
Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Як зазначено вище, відповідно до п.1.5 Договору позики кредит надається строком на шість місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 12.04.2021 року по 11.10.2021 року. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі, визначеному п.7.1 Договору.
Пунктом 7.1 Договору позики визначено, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення відповідачем графіку розрахунків (додаток №1 до Договору), а саме ненадходження планового місячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за Договором автоматично визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом.
Згідно із п.2.2.2 Договору позики позичальник зобов`язаний у випадку закінчення строку, на який надано кредит, зазначеного у п.1.5 Договору, сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані відповідно до п.7.1 Договору за фактичну кількість календарних днів неналежного виконання зобов`язання до повного погашення заборгованості.
З огляду на викладене суд вважає, що позивач не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.5, 7.1 Договору позики у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.
Ураховуючи наведені положення цивільного законодавства та умови Договору позики, беручи до уваги обставини справи, та зважаючи на те, що відповідачем не надано суду контррозрахунок процентів за неправомірне користування кредитом, суд вважає, що в цій частині позов також підлягає задоволенню.
Разом із цим, розглядаючи по суті позовну вимогу про стягнення із відповідача штрафу за порушення умов Договору застави транспортного засобу, суд констатує, що за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Суд погоджується із доводами позивача стосовно того, що відповідач порушив умови пунктів 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 Договору застави, що підтверджується Інформацією за результатами обробки зібраних даних встановленого обладнання стеження за місцезнаходженням транспортного засобу (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), оскільки негайно не передав предмет застави на зберігання позивачу після порушення умов Договору позики, що мало місце 12.10.2021 року, шляхом його доставки у місце, визначене позивачем. Крім того, з 15.09.2021 року обладнання для стеження за місцезнаходженням транспортного засобу зупинило передачу даних, що свідчить про ймовірне втручання відповідача в його роботу. Також відповідач без згоди позивача допустив залишення транспортним засобом меж Київської області.
Проте, позивач не надав жодних доказів існування у нього будь-яких збитків чи фінансових втрат у зв`язку із окресленими порушеннями відповідачем умов Договору застави, а відтак, на переконання суду, нарахований штраф вочевидь не пов`язаний з оплатою кредитного договору.
За ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Оскільки метою неустойки (штрафу) за порушення зобов`язання є забезпечення належного виконання зобов`язання, то за відсутності у позивача будь-яких збитків чи фінансових втрат суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України дійшов висновку про зменшення розміру нарахованого штрафу.
При цьому суд вважає, що з урахуванням суті та характеру допущених відповідачем порушень умов Договору застави, стягнення штрафу у розмірі 2 100 грн. 00 коп. забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін та дозволить реалізувати забезпечувальну функцію штрафу.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №576/1147/15-ц.
Водночас, суд вважає неприйнятними доводи відповідача стосовно відсутності підстав для стягнення із нього штрафу за невиконання умов договору застави транспортного засобу, зважаючи на наступне.
Відповідно до положень ЗУ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» від 16.06.2020 року №691-ІХ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 15 такого змісту: "У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення".
Телеологічне (цільове) тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, однак не звільняється від обов`язків сплатити на користь заставодержателя неустойку (штраф, пеню) за порушення умов договору застави чи невиконання іншого забезпечувального зобов`язання, стороною якого він є.
З огляду на викладене позовна вимога про стягнення штрафу за порушення умов Договору застави транспортного засобу підлягає частковому задоволенню.
За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із платіжним дорученням від 23.11.2021 року №6867 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн.00 коп.
Таким чином, із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 1626 грн. 23 коп., що становить 71, 64 відсотка від сплаченого при поданні позову судового збору у сумі 2270 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» сплачений судовий збір в розмірі 1626 (одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. 23 коп.
Сторони по справі:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 27.05.2022 року.

Суддя