ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2037/22
Провадження № 2/210/1329/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2022 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скотар Р.Є.,за участі секретаря судового засідання Хмельницької Ю.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 липня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я (а.с. 1-12).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 19 липня 2022 року визначено головуючого - суддю Скотар Р.Є.

Ухвалою судді від 20 липня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 55).

На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 12 серпня 2022 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача.

Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався.

Сторони в судове засідання не викликались. Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що він перебував у трудових відносинах із Криворізьким металургійним заводом ім. В.І. Леніна, правонаступником якого на сьогоднішній день є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі по тексту - Відповідач). В період часу з 09.01.1970 р. по 02.02.1984 р. працював на посаді помічника машиніста тепловозу (підтверджується записами з трудової книжки). В даний проміжок часу з ним стався нещасний випадок, що спричинив значне ушкодження здоров`я. Зокрема, 08 червня 1980 року ОСОБА_1 знаходився на перехідному майданчику тепловозу та здійснював технічний огляд, зокрема підтягував гайки нагнітаючої труби компресора. При черговому натисканні на ключ з метою підтягування, останній зісковзнув з гайки, через що позивач втратив рівновагу та впав через проріз перильного огородження на нульову позначку бетонного майданчика. Внаслідок падіння ОСОБА_1 вдарився головою, що спричинило забій м?яких тканин голови, і він втратив свідомість на декілька хвилин. Згодом ОСОБА_1 доставили до лікарні, де йому було поставлено діагноз - «лінійний перелом зв?язок черепа, забій головного мозку». Вказані обставини підтверджуються актом № 204/3 від 08.06.1980 р. форми Н-1 (надалі по тексту - акт форми Н-1), копія якого до позову додається. За результатами проведеного компетентною комісією розслідування, було прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов?язаний з виробництвом. Згідно п. 15 акту форми Н-1 причиною нещасного випадку визначено невідповідність вимогам правил техніки безпеки перильного огородження тепловозу.

Так, позивач вважає, що вказаний нещасний випадок стався з вини відповідача, крім того зі сплином часу наслідки травмування навіть по сьогоднішній день спричиняють фізичний біль позивачу та кардинально погіршують якість його життя, з моменту травмування його турбують постійні больові відчуття в області черепа, він відчуває частий головний біль та запаморочення, інколи нудоту та блювання, порушення сну. У зв?язку з вказаними негативними явищами в житті позивача, він тривалий час проходив медичне лікування за наслідками травми. До того ж, відповідно до інформації з виписки з історії хвороби від 25.07.1980 року лікарями констатовано помірно виражену внутрішню гідроцефалію. Зазначений вид захворювання характеризується надмірним скупченням спинномозкової (цереброспінальної) рідини в окремій частині головного мозку, внаслідок утруднення її переміщення від місця секреції до місця абсорбції в кровоносну систему, внаслідок чого має місце порушення циркуляції вказаної рідини. Також вказана виписка засвідчує виявлення у позивача вираженої ретроградної амнезії, тобто порушення пам?яті про події, що передували нападу захворювання або травмуючої події. Подібне захворювання виявляється особливо при травмах головного мозку або раптовому виникненні травматичного шоку.

Враховуючи ушкодження здоров?я, позивач все частіше звертався до лікаря з метою проходження медикаментозного лікування та був направлений на огляд лікарсько-трудової експертної комісії (надалі по тексту - ЛТЕК), де 02 жовтня 1980 році йому визначено 50% втрати професійної працездатності та встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності.

Так, позивач 08 жовтня 1981 року повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено 50% втрати професійної працездатності та встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності, 12 жовтня 1982 року повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено 50% втрати професійної працездатності та встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності, 14 листопада 1983 року повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено 50% втрати професійної працездатності та встановлено ТРЕТЮ групу інвалідності.

У зв?язку з погіршенням стану здоров?я 26 лишня 2004 року позивач пройшов огляд медико-соціальної експертної комісії (надалі по тексту - МСЕК), за результатами якого йому визначено 70% втрати професійної працездатності та встановлено ДРУГУ групу інвалідності з додатковою потребою в медикаментозному лікуванні.

Так, 13 лишня 2006 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено 70% втрати професійної працездатності та встановлено ДРУГУ групу інвалідності - БЕЗСТРОКОВО, з додатковою потребою в медикаментозному лікуванні. санаторно-курортному лікуванні, в забезпеченні виробами медичного призначення.

Наслідки травми призводять до постійного перенесення больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії позивача.

Підсумовуючи вказане вище, позивач робить висновок, що нещасний випадок стався внаслідок порушення відповідачем вимог законодавства в контексті забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, що призвело до ушкодження здоров?я позивача, а як наслідок і якості його життя та професійного розвитку.

Так, позивач просить суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди , завданої ушкодженням здоров`я 248 100,00 грн.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в Акті №204/3 від 08 червня 2022 року про нещасний випадок на виробництві, що стався 08.06.1980 року в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначено обставини, за яких стався нещасний випадок. Представник відповідача зазначає, що події, які стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами мали місце у 1980 році та не потягнули за собою виникнення у ОСОБА_1 цивільного права на відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавство, що було чинним на момент настання нещасного випадку та встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Від позивача ОСОБА_3 19 грудня 2022 року надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що на фоні отриманої травми у нього виникли ускладнення у вигляді гіпертонічної хвороби, підвищеного артеріального тиску, судинна енцефалопатія. Дані явища перетворюють день позивача на суцільні страждання. Також зазначив, що з медичної точки зору друга група інвалідності призначається особам, які мають значне захворювання або травму, що суттєво впливає на їхнє життя та працю, проте не втратили здатність до самообслуговування.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у трудових відносинах із Криворізьким металургійним заводом ім. В.І. Леніна, в період часу з 02.09.1967р. по 06.07.1967р. на посаді стажера помічника машиніста; з 01.08.1970р. по 02.02.1984р. на посаді помічника машиніста. Зазначені факти підтверджуються трудовою книжкою позивача (а.с.18-19).

Згідно акту №204/3 від 08.06.1980 року форми Н-1 причиною нещасного випадку визначено невідповідність вимогам правил техніки безпеки перильного огородження тепловозу, позивачу було поставлено діагноз «лінійний перелом зв?язок черепа, забій головного мозку» (а.с.28,29).Згідно виписки з історії хвороби від 25.07.1980 року позивачу констатовано помірно виражену внутрішню гідроцефалію, в позивача виражено ретроградну амнезію. (а.с.33).

Так, позивач був направлений на огляд лікарсько-трудової експертної комісії, де згідно виписки з акту переогляду від 02.10.1980 року йому було визначено 50 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. (а.с.41).

Згідно виписки з акту огляду від 08.10.1981 року позивачу було визначено 50 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності після проходження ним повторного огляду ЛТЕК. (а.с.42-43).

Так, 12 жовтня 1982 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено 50 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. (а.с.44).

Згідно виписки з акту огляду від 14.11.1983 року позивачу було визначено 50 % втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. (а.с.45-46).

Згідно витягу з акту огляду у ЛТЕК від 26.07.2004 року позивачу було визначено 70% втрати працездатності та встановлено другу групу інвалідності з додатковою потребою в медикаментозному лікуванні. (а.с. 47).

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 13.07.2006 року позивачу визначено 70 % втрати працездатності та встановлено другу групу інвалідності безстроково. (а.с.47-48).

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною третьою статті 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом дія актів цивільного законодавства в часі має футуроспективний характер, тобто спрямована на майбутнє - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Нещасний випадок з позивачем, який став підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настав 08 червня 1980 року, тобто мав місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року.

Вказана позиція також узгоджуються з висновками Верховного Суду викладених у Постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 210/2271/19.

Висновки за результатами розгляду матеріалів справи

На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями,№ 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються,чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкодив цих випадках та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності,тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення ВТЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку з 02 жовтня 1980 року.

Тобто, зазначені правовідносини виникли в період дії Цивільного кодексу, в редакції 1963 року, яка, станом на жовтень 1980 року не передбачала права на відшкодування моральної шкоди.

Стаття 237-1 КЗпП України, якою встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відповідно до Закону України «Про внесення змін до КЗпП України» від 24.12.1999 року набрав чинності з 13.01.2000 року.

До набрання чинності зазначеної норми правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами Кабінету міністрів України від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року № 410, 02.10.1995 року № 777, 10.01.1996 року № 34), тобто також після спричинення позивачу шкоди.

Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 01 липня 1993 року.

Закон України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, набрав чинності 01.01.1993 року.

Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робочим та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, затверджених Постановою Радою Міністрів СРСР № 690 від 03.07.1984 року, які були чинні станом на січень 1989 року, не було передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту у часі до кожної події факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія факт чи відносини мали місце, а не на момент пред`явлення позову та розгляду його в судовому порядку. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовую цивільну відповідальність особи.

Таким чином, нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду, в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі і ст. 237-1 КЗпП України, застосовані до спірних відносин бути не можуть, а відтак не можуть бути і задоволені на їх підставі і позовні вимоги.

Події, що стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце у 1980 році та не потягнули за собою виникнення у ОСОБА_1 цивільного права на відшкодування моральної школи, оскільки законодавство, що було чинним на момент настання нещасного випадку та встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, оскільки нормами діючого законодавства на час виникнення між сторонами спірних правовідносин не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Що стосується розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я відмовити.

Судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний тест рішення складено та підписано 21 грудня 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 );

- відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (, 50095, Дніпропетровська область, м, Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1).

Суддя: Р. Є. Скотар