КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/6849/21 Головуючий 1 інстанція - Ярмола О.А.
Провадження № 22-ц/824/6995/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника Патрик Ганни Григорівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року до Білоцерківського міськрайоного суду Київської області надійшла позовна заява від представника повивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвоката Ієговської А.О. в якій містяться позовні вимоги про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 170 028 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, що належать неповнолітній дочці загиблого ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.02.2020 році у Київській області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем BMWJMF902, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач є неповнолітньою донькою загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , а тому у зв`язку зі смертю батька, дитині спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП 29.02.2020 року, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована. 29.02.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000479. 02.04.2020 року було надіслано відповідачу МТСБУ повідомлення про ДТП та заяву на виплату регламентної виплати з усіма необхідними документами та вимогу про виплату коштів в зв`язку із втратою годувальника в сумі 170028,00 грн. МТСБУ листом №3-01-а/17І79 від 14.05.2021р. повідомило, що не має правових підстав для здійснення відшкодування заподіяної шкоди та не вбачає підстав для перегляду раніше прийнятого рішення. Позивач вважає, що така відмова відповідача суперечить нормам чинного законодавства.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - 170 028 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, що належать неповнолітній дочці загиблого ОСОБА_4 . Стягнуто судові вітрати.

Не погоджуючись з рішенням суду Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника Патрик Ганни Григорівни подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Представнк апелянта зазначає, що суд першої інстанції не встановив, чи мав дохід потерпілий та чи був дохід постійним та основним джерелом утримання дитини. Довідка ж про склад сім`ї на яку послався суд першої інстанції у своєму рішенні не є доказом на підтвердження даного факту. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що дії третьої особи були неправомірними, між ними і шкодою існує прямий причинний зв`язок.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 29.02.2020 року у Київській області, селі Вільна Тарасівка водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем BMWJMF902, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №977591 від 30.11.2019 року (а.с. 17-18).

03.03.2020 року, внаслідок ДТП, ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.19), лікарським свідоцтвом про смерть №3112 від 04.03.2020 року, виданим Київським обласним бюро судово-медичної експертизи, висновком експерта № 88-112 (а.с.20,145-146).

За даним фактом 01.03.2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України (а.с.15)

Згідно відповіді слідчого Третього слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 02.07.2020 року №11-М-596/аз/04-2020, станом на 02.07.2020 року досудове розслідування кримінального провадження №0000479 триває (а.с.16,179)

Встановлено, що донька позивача, ОСОБА_2 є малолітньою донькою загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 ( а.с.22).

Позивач ОСОБА_1 доводилась загиблому ОСОБА_4 дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб , серії НОМЕР_3 (а.с.23) .

Згідно довідки Вільнотарасівської сільської ради №02-33/115від 13.04.2020 року загиблий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав і був зареєстрований у житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 сразом з дружиною ОСОБА_1 , дочкою ОСОБА_2 , та дитиною під опікою ОСОБА_5 (а.с.21).

Встановлено, що станом на дату настання ДТП, 29.02.2020 року, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована.

02.04.2020 року позивач надіслав відповідачу МТСБУ повідомлення про ДТП та заяву на виплату регламентної виплати з усіма необхідними документами (а.с.26-27)

12.08.2020 року представником позивача було надіслано відповідачу заяву про долучення документів на виплату регламентної виплати та додано оригінал листа ТУ ДБР №11-М-596/аз/04-2020 від 02.07.2020 року та оригінал витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0000479 від 02.07.2020 року (а.с.28)

10.12.2020 року представником позивача було надіслано заяву про долучення документів по справі №67276 на виплату регламентної виплати та додано оригінал довідки про ДТП №977291 від 14.04.2020 року та оригінал заяви про коло осіб, які мають право на відшкодування відносно ОСОБА_4 (а.с.29)

11.01.2021 року представником позивача було надіслано відповідачу заяву про долучення реквізитів по справі №67276 (а.с.30)

20.01.2021 року заявою про долучення документів на виплату регламентної виплати було додано копію трудової книжки ОСОБА_4 (а.с.31)

25.01.2021 року представником позивача було надіслано відповідачу заяву про долучення документів по справі №67276 на виплату страхового відшкодування та було додано копію трудової книжки ОСОБА_1 . (а.с.32).

Встановлено, що 29.01.2021 року листом №3-01-6/3354 відповідач відмовив у відшкодуванні шкоди та вказав, що згідно інформації якою володіє, а також наданої позивачем копії трудової книжки, ОСОБА_4 отримував пенсію за віком та не працював, МТСБУ зробило висновок, що на момент ДТП особа, що загинула, була пенсіонером та сам перебував на утриманні ПФУ, а отже ОСОБА_4 не міг надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 , а вона не була на його утриманні. Таким чином, МТСБУ відмовило ОСОБА_1 відшкодовувати шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_4 на умовах ст. 27 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" (а.с.34-35)

26.04.2021 року представником позивача була подана заява на перегляд рішення по справі №67276 (а.с.33)

14.05.2021 року відповідач МТСБУ листом №3-01-а/17І79 повідомило, що не має правових підстав для здійснення відшкодування заподіяної шкоди та не вбачається підстав для перегляду раніше прийнятого рішення (а.с.36)

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання

Відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності або вироку суду не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Правовий статус МТСБУ визначено в ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, за п. 39.1.ст. 39 цього Закону, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до п. 22.1.ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Відповідно до пункту 41.1.статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно п.23.1 ст.23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною житло та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Тобто, зазначеною нормою ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести: непрацездатних осіб, які були на утриманні; непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання.

Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і наданні можливості та сприятливі умови, що дають їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

На час смерті ОСОБА_4 мав на утриманні малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що малолітня ОСОБА_2 перебувала на утриманні свого батька, проживала з ним в одному помешканні, не мала власного доходу та правомірно претендує на страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника та відхиляє доводи апелянта, що ОСОБА_4 не міг утримувати малолітню доньку, оскільки перебував на обліку ПФУ.

Законним представником малолітньої ОСОБА_2 є її мати - ОСОБА_1 - позивач у справі.

Таким чином, ОСОБА_1 є особою, яка має право в інтересах своєї дитини ОСОБА_2 на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 , оскільки на день смерті останнього його донька перебувала на утриманні свого батька .

Відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10, під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом.

Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Верховний Суд України 03 грудня 2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаного ДТП.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про задоволення позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі представника Патрик Ганни Григорівни - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 07.12.2022.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник