ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/560/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Міщій О. Я., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Сович Н.А.

за відсутністю сторін належним чином повідомлених про розгляд справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/22262/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року, ухваленого суддею Стефанишина С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Держави України в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 за 09 листопада 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішення суду від 12.12.2011 року у справі № 2270/14181/11 залишається невиконаним з вини працівників відповідача. Окрім того, завдана йому шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав внаслідок невиконання рішення суду, чим було порушено його конституційне право на доброякісну послугу, право правомірного очікування на справедливий суд, право на судовий захист.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Хмельницького апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права, з повним ігноруванням судом обставин, що мають значення для справи, повною не відповідністю висновків суду обставинам справи, в тому числі імперативних вимог щодо суддів та судів у ст. 265 ЦПК України.

Відмова суду стягнути на його користь моральну шкоду є стимулом правопорушника продовжувати правопорушення.

Правопорушник встановлений рішеннями суду і саме на нього покладається обов`язок доказування того, що ним виконано рішення суду і розмір заявленої шкоди не є співмірним правопорушенню.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Хмельницького апеляційного суду не поступив.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення із штрих кодом 46 0, не повідомивши причин неявки.

Представник відповідача належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що свідчить направлена на його електронну адресу 03.06.2022 року судова повістка.

Клопотань чи заяв від сторін не поступило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо заподіяння Хмельницьким апеляційним судом йому моральної шкоди, не доведено в чому полягає протиправна поведінка відповідача при невиконанні рішення суду у справі № 2270/14181/11 за 09 листопада 2021 року, не встановлено причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі № 2270/14181/11 за його позовом до Хмельницького міського відділу УМВС в Хмельницькій області, Управління державного казначейства України у м. Хмельницькому про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року у справі № 2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький міський відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в його паспорт громадянина України та видати на руки. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Хмельницькій області Котом А.М. від 27.06.2012 року було відкрито виконавче провадження ВП № 33223826 з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11.06.2012 року.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду № 2270/14181/11 від 19.09.2012 року задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області № 3068 від 23.08.2012 року. Роз`яснено, що рішення по адміністративній справі № 2270/14181/12 повинно бути виконано боржником у порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження, відповідно до резолютивної частини постанови і виконавчого листа № 2270/14181/11 шляхом вклеєння фотографії у його паспорт громадянина України, який після цього йому повинен бути повернутий.

05.10.2012 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду № 2270/14181/11 задоволено заяву відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області № 3400 від 21.09.2012 року, про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено у виконавчому провадженні ВП № 33223826 з виконання рішення суду № 2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.

Постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду 26 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі №2270/14181/11 залишено без змін, та зазначено, що 06 грудня 2012 року сектором у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області направлено лист № 796, яким повідомлено, що у зв`язку з наявним фактом втрати паспорта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його ім`я був оформлений новий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який власноруч ним отриманий.

У зв`язку з цим, 29 грудня 2012 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України Про виконавче провадження прийнято постанову про закінчення провадження ВП № 33223826 з виконання виконавчого листа виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом 11 червня 2012 року у справі № 2270/14181/11, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду і яка була оскаржена ним до суду.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі № 822/1936/13, яка набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року ВП № 33223826.

На підставі наведеного судового рішення було відновлено вище зазначене виконавче провадження, яке на час розгляду судами попередніх інстанції даної заяви не виконано.

Верховним Судом у постанові зазначено, що вказане рішення не виконано, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Хмельницьким УМВС України в Хмельницькій області 27 липня 1999 року ОСОБА_1 видано не було. Фактів про неможливість виконання рішення суду боржником не наведено, рішення суду, яким зобов`язано відповідача вклеїти у паспорт ОСОБА_1 фотографію та видати його на руки позивачу у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом фактично не виконане, поважність невиконання рішення суду - не встановлена (п.25).

З урахуванням наведеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що зміна способу виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у порядку в якому просить управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області фактично змінить вказане судове рішення по суті позовних вимог, що суперечить призначенню правових норм 263 КАС України.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів Верховного Суду вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо необґрунтованості управлінням Державної міграційної служби у Хмельницькій області правових підстав, визначених статтею 263 КАС України, які б в достатній мірі вказували на можливість зміни порядку і способу виконання судового рішення.

Постановою Верховного Суду від 17.01.2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 2270/14181/11 без змін, якою відмовлено в задоволенні заяви Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області № 09/2197 від 13 лютого 2017 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Матеріалами справи № 2270/14181/11 встановлено, що після постановлення вищевказаних рішень Верховним Судом від 17.01.2019р., відсутні дані щодо фактичного виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.12.2011 року про повернення паспорта позивачеві. У матеріалах справи є численні заяви позивача до Хмельницького окружного адміністративного суду про встановлення судового контролю, а також ухвали суду щодо вирішення цих заяв, якими судового контролю встановлено не було з посиланням на факт отримання ОСОБА_1 нового паспорта.

Подаючи позов, ОСОБА_1 у даній справі зазначив відповідачем Державу Україну, а її представником Хмельницький апеляційний суд.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Гарантоване ст. 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органу місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1 і ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

У випадках, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває та здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому, у відносинах, у які вступає держава, органи, через які діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 року у справі № 688/2479/16-ц) зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 641/8857/17 зазначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною певний орган.

Враховуючи норми статей 50,51, 175 ЦПК України, саме на позивача законодавство покладає обов`язок щодо зазначення органу державної влади, який незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю при здійсненні своїх повноважень завдав шкоди.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме на позивача покладено обов`язок довести, якими діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних доказів щодо заподіяння моральної шкоди саме Хмельницьким апеляційним судом та не зазначено, в чому саме полягала протиправна поведінка відповідача, не встановлено причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, а також компетенції Хмельницького апеляційного суду представляти державу у даній справі.

У зв`язку із вище викладеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що відповідачем внаслідок невиконання рішення суду від 12.12.2011 року у справі № 2270/14181/11 йому було завдано моральних страждань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2022 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: О.Я. Міщій

Н.М. Храпак