Справа №443/306/22
Провадження №2/443/421/22
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

02 червня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 240 000,00 грн. та судові витрати по справі.

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 грудня 2021 року між ним (позикодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) було укладено договір позики, відповідно до якого Позикодавець передає Позичальнику у борг 240 000,00 грн. На момент підписання цього договору позикодавець передав позичальнику суму позики в повному обсязі (п.3.1 договору). Позичальник зобов`язався повністю повернути позику до 24 грудня 2021 року (п.3.2 договору). У передбачений договором строк позичальник суму боргу не повернув. 11 січня 2022 року він надіслав на адресу відповідача претензію про сплату бору. Однак відповіді на претензію не отримав. Станом на дату подання цього позову позичальник суму боргу не повернув. У зв`язку із чим він змушений звертатися до суду для стягнення з відповідача боргу.

Позивач, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, його представник адвокат Костків Н.С. надіслала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, клопотання про відкладення судового засідання не подав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г.від 29.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 13.05.2022 /а.с.17-18/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.05.2022 судове засідання постановлено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою електронного ресурсу «EasyCon» /а.с.29-30/.

13.05.2022 справу розглядом було відкладено уз`язку із витребуванням оригіналу договору позики на 02.06.2022 /а.с.33-36/.

Розгляд справи по суті відбувся 02.05.2022 за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що згідно договору позики укладеного 17.12.021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позикодавець передає позичальнику безпроцетну позику. Сума позики 240 000,00 грн., позичальник зобов`язуться повністю повернути позику до 24.12.2021 /а.с.6/

Відповідачем умови договору позики не виконано, отримані у позику грошові кошти не повернуто. Строк користування позикою, встановлений договором, сплив 24.12.2021.

Згідно претензії про повернення боргу в сумі 240 000,00 грн за договором позики від 11.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із вимогою повернути борг в сумі 240 000,00 грн у строк до 16.01.2022 /а.с.7/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормою ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 17.12.2021 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 240 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 24.12.2022. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, передав ОСОБА_2 у користування суму грошових коштів на строк до 24.12.2021, однак грошові кошти у сумі 240 000,00 грн. ОСОБА_2 зі свого боку умови договору позики не виконав, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернув, а термін їх повернення сплив. Внаслідок цього, право ОСОБА_1 на повернення своєї власності, порушено, а тому підлягає судовому захисту.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Частино 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивача не долучено жодних доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку, про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки, позовні вимоги підлягають до повного задоволення, відтак і з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 400,00 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 08.02.2022.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) борг за договором позики у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. та 2 400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. судового збору, а всього: 242 400 (двісті сорок дві тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Р.Г. Равлінко