КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 756/6710/21 Головуючий у І-й інстанції - Андрійчук
апеляційне провадження № 22-ц/824/836/2022 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення їх сплати.

В обґрунтовання позову вказувала, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у справі №756/11775/19 з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 грудня 2014 року і досягнення дитиною повноліття.

Однак, з моменту ухвалення постанови суду апеляційної інстанції значно зріс рівень цін на предмети першої необхідності, а відтак визначений судом розмір аліментів не дозволяє у повній мірі забезпечити потреби дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Наведені обставини є підставою для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Також позивач стверджувала, що з вересня 2019 року до лютого 2020 року ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання сина, допустив заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 лютого 2020 року становила 25 500,00 грн. Вказана заборгованість досі повністю не сплачена відповідачем.

Посилаючись на викладене, просила суд задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 2 500,00 грн. щомісячно та стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2020 року до 01 лютого 2021 року у сумі 22 275,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 908 грн.00 копійок в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити новее рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її адвокат підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідач заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 48).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у справі №756/11775/19 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а. с. 51-53). Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 грудня 2014 року і досягнення дитиною повноліття (а. с. 54-59).

Звертаючись до суду з вказаним позовом в частині збільшення розміру аліментів, позивачка вказувала на те, що з моменту ухвалення постанови суду апеляційної інстанції значно зріс рівень цін на предмети першої необхідності, а відтак визначений судом розмір аліментів не дозволяє у повній мірі забезпечити потреби дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною третоью статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зазначив, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз норми ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року № 565/2071/19).

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Стягуючи з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дохід відповідача становить 4600,00 грн - 5060,00 грн на місяць, на підтвердження чого відповідачем було надано довідку про доходи від 17 вересня 2019 року № 7, видану ПП "Дентлцентр", в якому ОСОБА_2 працює лікарем-стоматологом (а. с. 56, 190). У цій довідці вказано, що загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01 березня до 31 серпня 2019 року складає 28 530,00 грн.

Поряд з цим, у довідці про доходи від 13 липня 2021 року № 1 зазначено, що дохід ОСОБА_2 за період з 01 січня до 30 червня 2021 року становив 37 900,00 грн, що свідчить про те, що заробіток відповідача зріс до 6400,00 грн. на місяць (а. с. 106).

Наведене свідчить про те, що матеріальне становище ОСОБА_2 покращилося.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідач не довів належними та допустимими доказами про те, що погіршилося його матеріальне становище чи відбулась зміна його сімейного стану.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність на його утриманні інших непрацездатних осіб, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд прийшов до правильного висновку про збільшення розміру аліментів.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , визначений в сумі 2 000 грн., не відповідатиме потребам неповнолітнього ОСОБА_3 , якому на даний час є 16 років, в зв`язку з чим вважає за необхідне збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів з 2000 грн. до 2500 грн.

Посилання відповідача про те, що він виконує батьківські обов`язки і крім виплати аліментів з заробітної плати дає сину кошти на його особисті витрати, купує їжу, забезпечує належний рівень харчування, сплачує за житлові комунальні-послуги, проводить з ним час, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів на підтвердження даних доводів відповідачем не надано, окрім того, у відповідності з вимогами статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено, що 03 червня 2020 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання постанови Київського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у справі № 756/11775/19 (а. с. 176-177).

Постановою головного державного виконавця головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса А.М. від 12 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № 6230867 з виконання постанови Київського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у справі № 756/11775/19 (а. с. 172-173).

Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Так, з ч. 3 ст. 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (ч. 4 ст. 71 цього Закону).

З довідки державного виконавця від 02 лютого 2021 року слідує, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 01 вересня 2019 року до 01 лютого 2021 року становила 25 500,00 грн (а. с. 142-143).

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року в справі №661/905/19). Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постанові від 10.02.2021 року у справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції».

За правилом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2020 року аліменти стягувались щомісячно, починаючи з 19 грудня 2014 року і досягнення дитиною повноліття (а. с. 54-59).

З матеріалів справи слідує, що постановою головного державного виконавця державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дубаса А.М. від 23 вересня 2020 року було звернуто стягнення на заробітну плату відповідача у рахунок сплати аліментів та погашення заборгованості з їх виплати.

Вказана постанова була направлена за місцем роботи відповідача та на адресу його реєстрації - АДРЕСА_1

Посилання відповідача про відсутність його вини у виникнення заборгованості по сплаті аліментів, оскільки виконавчий лист був отриманий за місцем його роботи лише 05 січня 2021 року, не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи слідує, що 05 січня 2021 року ПП «ДЕНТЦЕНТР» було отримано виконавчий лист про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , який отримує дохід у ПП «ДЕНТЦЕНТР». Здійснюється відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, яка станом на 01.09.2020 становить 18 000 грн., а потім 1500 грн. щомісячно. Вказане підтверджується довідкою від 18 серпня 2021 року б/н, виданої ПП "Дентлцентр".

Тобто, боржнику ОСОБА_2 було відомо про судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та про наявність заборгованості по аліментах за період 01 вересня 2020 року по 01 лютого 2021 року, проте заборгованість в добровільному порядку ним погашена не була.

Відповідачем не доведено суду, що заборгованість виникла не з його вини.

В суд з позовом про стягнення пені по несплаті аліментів позивачка звернулась 28 квітня 2021 року, а провадження було відкрито судом першої інстанції 18 травня 2021 року.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо повного погашення боржником виниклої заборгованості по сплаті аліментів за період 01.09.2020 року по 01.02.2021 року.

Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 02.02.2021 р., складеної Головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби, заборгованість відповідача згідно з виконавчим листом №576/11775/19 від 03.06.20р. станом на 01.02.2021 р. становить 25 500 грн.( а.с.20).

Звертаючись в суд з даним позовом, позивачкою було визначено розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 25 500грн. за період з 01 вересня 2020 року по 01.02.2021 року, що становить 22 275 грн. Вказаний розрахунок пені сумнів у колегії суддів не викликає, оскільки є правильним, й відповідачем не спростований.

За таких обставин, з відповідач належить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 22 275 грн.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року - скасувати та ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, визначений постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі 2500 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 неустойку (пеню )за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2020 року по 01 лютого 2021 року у сумі 22 275,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 11 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: