КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 377/295/21 Головуючий у І-й інстанції - Малишенко Т.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/719/2022 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська Атомна Станція», Об`єднання «Ядерний страховий Пул» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у виді стягнення грошової компенсації за спричинення ядерної шкоди, нанесеної ядерним джерелом непереборної сили,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ДСП «Чорнобильська Атомна Станція», Об`єднання «Ядерний страховий Пул» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у виді стягнення грошової компенсації за спричинення ядерної шкоди, нанесеної ядерним джерелом непереборної сили.

В обґрунтування позову вказувала, що її чоловік, ОСОБА_2 , в період з 17.05.1986 р. по 30.05.1986 р. виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, отримав захворювання пов`язане з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в результаті чого настала його смерть.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням декількох уточнень до позовних вимог, просила стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду у виді стягнення грошової компенсації за спричинення ядерної шкоди, нанесеної ядерним джерелом непереборної сили, а саме 70 мільйонів грошової компенсації за заподіяну шкоду здоров`ю в момент виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку під час аварії на ЧАЕС та моральну шкоду у розмірі 1 мільйона гривень.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 жовтня 2021 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Об`єднання «Ядерний страховий Пул» заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним.

Представник Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська Атомна Станція» просив розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами справи.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що в 1986 році чоловік позивачки, ОСОБА_2 був відряджений в м. Чорнобиль і м. Прип`ять, де приймав участь у заходах по ліквідації аварії на ЧАЕС і знаходився в зоні ЧАЕС з 17 травня по 30 травня 1986. В зв`язку з тим, що чоловік позивачки ( ОСОБА_2 ,) був задіяний на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, ним було отримано значну шкоду здоров`ю, що в свою чергу призвело до втрати працездатності та визнання його інвалідом 1 групи.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 12.06.2018 № 57, захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з виконанням ним службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Статтею 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

12 липня 1997 року Україною ратифіковано Віденську Конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 25 травня 1963 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з приєднанням до Віденської конвенції» від 03 грудня 1997 року внесено зміни до Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08 лютого 1995 року.

Згідно з п.1 статті 4 Віденської Конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду відповідальність за ядерну шкоду є абсолютною.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність оператора за ядерну шкоду згідно з цим Законом є абсолютною - тобто настає незалежно від встановлення його вини, крім випадків, передбачених частиною другою статті 73 цього Закону.

Жодна особа, крім оператора, не несе відповідальності за ядерну шкоду, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Всі вимоги Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності (ст. 90 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку»).

Отже, дія Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» не розповсюджується на позивачку, оскільки за ст. 90 зазначеного закону всі вимоги застосовуються щодо будь-якого ядерного інценденту, що може статись на території України, після набрання цим Законом чинності, а тому на подію, що сталась в 1986 році на Чорнобильській АЕС, дія цього Закону не розповсюджується.

Згідно ч.8 ст. 73 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється Законом.

Спеціальним законом є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким визначені та закріплені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання в трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, і який з 06 червня 1996 року містить повне визнання державної відповідальності за шкоду, спричинену здоров`ю, втрату працездатності, завдану особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи та зобов`язання держави відшкодувати цю шкоду в повному обсязі.

Тобто, формою відшкодування ядерної шкоди, отриманої внаслідок Чорнобильської катастрофи, є призначення та виплата громадянам, віднесеним до категорії осіб, які постраждали внаслідок цієї катастрофи, і визнані інвалідами, державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2019 року у справі №757/24468/16-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Пунктом 2,4 Порядку і правил проведення обов`язкового страхування цивільної відповідальності за ядерну шкоду, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України №953 від 23.06.2003 р., визначено, що умови обов`язкового страхування визначаються договором обов`язкового страхування, укладення якого може засвідчуватися страховим полісом (страховим сертифікатом, страховим свідоцтвом).

Отже, відносини із страхування виникають виключно на підставі укладеного договору страхування, і який є підставою для здійснення страхових виплат.

Страховик - юридична особа - резидент України, яка отримала в установленому порядку ліцензію на проведення обов`язкового страхування цивільної відповідальності за ядерну шкоду та є членом Ядерного страхового пулу.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення», фінансове забезпечення цивільної відповідальності за ядерну шкоду здійснюється оператором шляхом: страхування цивільної відповідальності за ядерну шкоду, яка може бути заподіяна внаслідок ядерного інциденту; отримання інших видів фінансового забезпечення, передбачених законами України.

Страховим випадком при обов`язковому страхуванні цивільної відповідальності за ядерну шкоду є набрання законної сили судовим рішенням про відшкодування ядерної шкоди або укладення договору про відшкодування ядерної шкоди, стороною яких є відповідний страховик (ч.2 ст.8 Закону).

Об`єднання «Ядерний страховий Пул» створено відповідно до Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення», Закону України «Про страхування» згідно порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2003р. №953 «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності за ядерну шкоду»., та здійснює діяльність відповідно до Статуту об`єднання «Ядерний страховий пул», внутрішніх правил та положень.

Пунктом 2 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України визначено, що Пул - це добровільне об`єднання страховиків- резидентів України, які в установленому порядку отримали ліцензію на проведення обов`язкового страхування цивільної відповідальності оператора ядерної установки за шкоду, яка може бути заподіяна внаслідок ядерного інциденту. Пул - неприбуткова організація, яка не має на меті отримання прибутку.

Таким чином, Пул не є страховиком, а є господарським об`єднанням, яке координує діяльність страховиків-резидентів України у сфері страхування цивільної відповідальності за ядерну шкоду, не одержує доходів від цієї діяльності (є неприбутковою організацією) та фінансується за рахунок членських внесків. Об`єднання «Ядерний страховий Пул» об`єднує всіх страховиків-резидентів України, які є учасниками ринку страхування цивільної відповідальності за ядерну шкоду.

З матеріалів справи слідує, що об`єднання «Ядерний страховий пул» створене 19 листопада 2003 року. Обов`язкове страхування цивільної відповідальності оператора ядерної установки за ядерну шкоду, яка може бути заподіяна внаслідок ядерного інциденту, здійснюється в Україні страховиками-резидентами членами об`єднання «Ядерний страховий пул» згідно відповідних договорів страхування лише, починаючи з 2004 року, зокрема по ДСП «Чорнобильська АЕС» страхування цивільної відповідальності оператора ядерної установки за ядерну шкоду, яка може бути заподіяна внаслідок ядерного інциденту почало здійснюватись страховиками-резидентами членами об`єднання «Ядерний страховий пул» лише з 2012 року.

Предметом даного позову є стягнення шкоди, спричиненої в період з з 17.05. 1986 р. по 30.05.1986 р.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування, і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страховими подіями не є події, що сталися до укладання договору страхування.

Об`єднання є приватною юридичною особою та не відповідає за зобов`язаннями держави.

Таким чином, страхування цивільної відповідальності за ядерну шкоду внаслідок аварії на ЧАЕС, що мала місце 26 квітня 1986 року, страховиками-резидентами членами об`єднання «Ядерний страховий пул» не здійснювалось, і відповідальності за відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок цієї аварії, ні Об 'єднання ні страховики-резиденти члени Об 'єднання відповідно до вимог чинного законодавства не несуть.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 за недоведеністю.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин Віденську Конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, також не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вказана міжнародна Конвенція була ратифікована Україною 12 липня 1997 року, тобто після Чорнобильської катастрофи.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що суд мав застосувати до даних правовідносин Закон України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», не заслуговують на увагу.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп від 09.02.1999 року, №/1-рп/99 від 05.04.2001 року, №3-рп/2001 від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час дії якого вони настали або мали значення місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватись на правовідносини, які виникли і закінчились до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи наведене, до правовідносин щодо відшкодування шкоди, завданої ядерною шкодою, та право на відшкодування завданої цим шкоди виникає після набрання чинності Законом України « Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», оскільки застережень щодо застосування норми, що визначає обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої ядерним інцидентом, який мав місце до прийняття цього Закону, не містить, та не встановлює окремого порядку такого відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не випливають на правильність їх ухваленого рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст.367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 20 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний зміст постанови виготовлений 15 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: