єдиний унікальний номер справи 546/112/22
номер провадження 2/546/199/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу,-

встановив:

У лютому 2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 про повернення суми авансу, вимоги якого обґрунтовані тим, що наприкінці вересня 2020 року позивачка дізналася про продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після чого вона зв`язалася із власницею вказаного нерухомого майна відповідачкою ОСОБА_3 , та домовились про купівлю-продаж будинку у розстрочку. Сторони домовилися, що після внесення позивачкою авансу в сумі 20000,00 грн її родина буде проживати у будинку, робити в ньому ремонт, а іншу частину в сумі 130000,00 грн за будинок сім`я позивачки внесе у грудні 2021 року. 26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 заплатила аванс в сумі 20000,00 грн та після тривалого ремонту за власні кошти сім`я позивачки вселилася в будинок у квітні 2021 року.

З вересня 2021 року відповідачка почала вимагати виселення з будинку сім`ї позивачки, оскільки ОСОБА_3 знайшла іншого покупця. Такі дії відповідачки тривали постійно, крім того, суму авансу вона не хотіла повертати. Так, на початку листопада 2021 року сім`я позивачка переселилася в інший будинок, однак аванс в сумі 20000,00 грн ОСОБА_3 так і не повернула. Добровільно повертати кошти відповідачка не бажає.

Посилаючись на вищезазначені обставини та норми ЦК України, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідачки на її користь аванс у сумі 20000,00 грн та судові витрати.

Ухвалою судді від 02.03.2022 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 11.04.2022, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 18 липня 2022 року.

Відповідачка та її представниця в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи в силу положень частини 5 статті 130 ЦПК України повідомлені належним чином. Від представниці відповідачки ОСОБА_4 на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з її зайнятістю в іншій справі в Карлівському районному суді Полтавської області (а.с.58).

В судовому засіданні 18 липня 2022 року позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. В задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи просили відмовити, оскільки участь представника відповідачки в іншій справі не підтверджена належними доказами.

Суд, заслухавши представника позивачку та її представника, та дослідивши матеріали справи в межах клопотання адвоката Кумечко М.С., зазначає наступне.

Судом встановлено, що за клопотанням представниці відповідачки ОСОБА_3 адвоката Кумечко М.С. судові засідання відкладалися на 11 травня 2022 року, 06 червня 2022 року та 18 липня 2022 року (а.с.а.с.27, 40, 49).

Згідно положень ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

При цьому суд керується висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 січня 2020 року (справа № 361/8331/18), відповідно до якого, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Суд, заслухавши позивачку та її представника, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.10.2020 ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 кошти в сумі 20000,00 (двадцять тисяч) грн за проданий будинок, що підтверджується копією розписки, засвідченою секретарем Виконавчого комітету Шилівської сільської ради Поповою В.Г. (а.с. 5). Оригінал вказаної розписки було оглянуто в судовому засіданні 18 липня 2022 року.

Жодних заперечень щодо складення розписки від 26.10.2020 чи щодо отримання коштів від позивачки від відповідачки до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (частина 2 цієї статті).

Приписами статті 571 ЦК України визначено, що якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися про передачу 130000,00 грн в рахунок вартості будинку, тому передані позивачкою відповідачці гроші кошти в сумі 20000,00 грн є авансом, який підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 в справі № 6-176цс12. Так, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України вказала, що згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, стороною позивачки доведено, що сторони домовилися про купівлю-продаж житлового будинку, але відповідним чином його не оформили, тому сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом та підлягають поверненню в тому розмірі, в якому вони надавались. В свою чергу відповідачка жодних заперечень проти позову до суду не надала.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з ОСОБА_3 на користь позивачки необхідно стягнути грошові кошти в сумі 20000,00 грн, які були сплачені останньою в якості авансу за купівлю житлового будинку в майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанцій про сплату судового збору № 41027735-1 від 11.01.2022 та № 84 від 08.02.2022 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 998,00 грн (а.с. 1,2).

Враховуючи ставки судового збору, які передбачені ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ціну позову, за подання до суду ОСОБА_1 даної позовної заяви майнового характеру необхідно було сплатити 992,40 грн.

Тому, враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_3 в розмірі 992,40 грн на користь позивачки.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. 526, 570, 655 ЦК України, ст. 10, 11, 77, 79, 80, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого авансу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок суми авансу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивачки - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачка ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представниця відповідачки ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складений 18 липня 2022 року

Суддя Ю.В. Зіненко