провадження № 22-ц/824/3565/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Владімірової О.К.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» про визнання незаконним та скасування розпорядження та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати розпорядження ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» № 09 від 16 червня 2020 року про порушення трудової дисципліни; визнати незаконним та скасувати наказ № 129-к від 17 липня 2020 року про звільнення; поновити позивача на посаді помічника генерального директора з питань безпеки ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2020 року по момент закінчення розгляду справи; стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 жовтня 2014 року наказом № 298-к ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на посаду начальника відділу охорони праці і техніки безпеки. 12 листопада 2014 року наказом № 329-к позивача було переведено на посаду помічника генерального директора з питань безпеки. 03 червня 2020 року розпорядженням генерального директора кіностудії ОСОБА_2 № 07 позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани із занесенням до особової справи. З розпорядженням позивача було ознайомлено 04 червня 2020 року. Вказана догана оскаржується в судовому порядку (справа №761/18601/20). 16 червня 2020 року розпорядженням № 09 генерального директора кіностудії ОСОБА_2 позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани із занесенням до особової справи за грубе порушення вимог генерального директора, а саме за фактом невиконання наказу № 46 від 18 травня 2016 року та грубого ігнорування вимог генерального директора щодо підпису розроблених посадових інструкцій. Із зазначеним розпорядженням ОСОБА_1 ознайомлено 13 липня 2020 року. 17 липня 2020 року згідно наказу № 129-к позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин, покладених на нього обов`язків. З наказом позивач був ознайомлений 17 липня 2020 року. Позивач вважає, що оголошення доган та звільнення його із займаної посади є неправомірним, а самі розпорядження та наказ незаконними та такими, що винесені з порушенням норм трудового законодавства. Розпорядження та наказ підлягають скасуванню, оскільки вони не містять обов`язкових нормативних посилань, на підставі яких позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений. Позивач зазначає, що відповідачем були порушені вимоги законодавства щодо процедури оформлення розпорядження в частині його візування представниками юридичного відділу підприємства. Також, генеральним директором був порушений порядок притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_1 вказує на те, що в наказі №129-к від 17 липня 2020 року не розкрито, які саме розпорядження керівництва позивач не виконував, які саме збиткові договори позивач підписав, яким чином позивач створив конфлікт інтересів на підприємстві, коли саме позивач вчинив прогули, яким чином позивач самоусунувся від виконання своїх обов`язків та чим все зазначене підтверджується. Позивач зазначає, що він не допускав порушень трудової дисципліни, належно виконував покладені на нього обов`язки, дотримувався правил внутрішнього трудового розпорядку, тому вважає звільнення його з роботи незаконним та розцінює таке рішення відповідача як суб`єктивне, прийняте упереджено та всупереч вимогам трудового законодавства. Дії відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача із займаної посади призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості у завтрашньому дні, поганому самопочуттю. Все це призвело до психо-травмуючої ситуації, після якої позивач повинен був звертатися за медичною допомогою.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимогу позивача про визнання розпорядження № 09 від 16 червня 2020 року незаконним вказуючи на те, що у розпорядженні не зазначено строку виконання. Однак, відповідач зазначає про те, що відповідно до п. 175 Інструкції з діловодства ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» та п. 5 розділу 5 Наказу МЮУ «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» документ, в якому не зазначено строк виконання, повинен бути виконаний не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту його реєстрації в установі. Позивач, окрім повноважень помічника генерального директора з питань безпеки був призначений уповноваженим з антикорупційної діяльності, тому в його обов`язки входили повноваження пов`язані з антикорупційною діяльністю, у тому числі, і розробка та подання на затвердження змін і доповнень до відповідних документів. ОСОБА_1 навіть після погодження змін до посадової інструкції не підписав її. Що стосується відсутності візи юридичного відділу, то суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що саме відсутність письмового висновку з пропозиціями про заходи законного вирішення питання свідчить про відсутність заперечень з боку юридичного відділу щодо винесення розпорядження № 09 від 16 червня 2020 року. Судом необґрунтовано визнано недійсним наказ № 129-к від 17 липня 2020 року, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішенням профкому надано згоду на звільнення, розглянуто всі підстави для звільнення, зачитано листи, заслухано думку ОСОБА_1 , думку начальника юридичного відділу і у скороченому вигляді викладено у витязі з протоколу № 76 від 15 липня 2020 року. Суд не взяв до уваги документи, що містяться в матеріалах справи. Відповідач зазначає, що висновок суду про те, що відповідачем не надано доказів того, що в діях позивача був наявний конфлікт інтересів, не відповідає обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 та іншими особами було створено ТОВ «АКУРЕЙТ ШОТ ПРОДАКШН», яка мала аналогічні види діяльності та мала юридичну адресу кіностудії. Помічник генерального директора з питань безпеки та уповноважений за виконання антикорупційної програми ОСОБА_1 мав можливість використовувати свої посадові повноваження для отримання неправомірної вигоди для себе (інших осіб), а також мав можливість використовувати майно ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» для особистих цілей. На прохання припинити діяльність підприємства ОСОБА_1 та інші особи проігнорували зазначену пропозицію, що мало ознаки реального конфлікту інтересів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що рішення першої інстанції є законним, а доводи апеляції є ніщо іншим як доводи відповідача, які надавались суду першої інстанції та досліджувались судом. Позивач зазначає, що участь його у створенні юридичної особи ТОВ «АКУРЕЙТ ШОТ ПРОДАКШН» не відноситься до порушення ним трудових обов`язків чи трудової дисципліни. Відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач використовував свої службові чи посадові обов`язки на користь зазначеної юридичної особи та своїми діями наніс шкоду чи збитки відповідачу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 відповідно до наказу № 298-к був прийнятий на роботу до ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на посаду начальника відділу охорони праці і техніки безпеки (а.с. 13, Т. 1).

Наказом № 329-к від 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 переведений на посаду помічника генерального директора з питань безпеки в ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» (а.с.14, Т. 1).

18 травня 2016 року наказом № 46 ОСОБА_1 призначено відповідальним (уповноваженим) за виконання положень Антикорупційної програми ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка».

Розпорядженням генерального директора ОСОБА_2 № 07 від 03 червня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани із занесенням до особової справи, а саме за ігнорування резолюції генерального директора щодо відповіді на лист ГСУ ДБР від 18 березня 2020 року (а.с. 46, Т.1).

Розпорядженням генерального директора ОСОБА_2 № 09 від 16 червня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани із занесенням до особової справи, а саме за фактом невиконання наказу № 46 від 18 травня 2016 року та грубого ігнорування вимог генерального директора щодо підпису розроблених посадових інструкцій (а.с. 47, Т.1).

17 липня 2020 року наказом №129-к ОСОБА_1 звільнено з посади помічника генерального директора з питань безпеки ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 51, Т.).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач без наявності законних підстав притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності, видавши розпорядження від 16 червня 2020 року № 09, оскільки не було зазначено конкретного строку для виконання наказу, а також з огляду на відсутність у позивача обов`язку розробки та подання на затвердження змін та доповнень до відповідних документів. Звільнення позивача на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП було передчасним, без з`ясування суттєвих обставин, а, отже, безпідставним, оскільки відповідачем не було надано жодних доказів щодо невиконання розпоряджень керівництва, підписання збиткових договорів, створення конфлікту інтересів на підприємстві, прогули та самоусунення від виконання свої обов`язків і як наслідок відсторонення від виконання обов`язків. Відповідачем не було надано доказів того, що в діях позивача був наявний конфлікт інтересів та того, що роботодавцем було вчинено всі необхідні дії, передбачені законом, для його врегулювання. Окрім того, згідно з відповіддю Національного агентства з питань запобігання корупції від 17 серпня 2020 року №32-03/41507/20, позивач, як помічник генерального директора з питань безпеки, не належить до посадових осіб, на яких поширюється дія вказаного закону.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням № 09 від 16 червня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани із занесенням до особової справи.

Підставою для притягнення до даного виду відповідальності стало невиконання ОСОБА_1 наказу № 46 від 18 травня 2016 року та грубе ігнорування вимог генерального директора щодо підпису розроблених посадових інструкцій.

У наказі № 46 від 18 травня 2016 року зазначено про необхідність затвердити Антикорупційну програму ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка». Відповідальним за виконання положень Антикорупційної програми (Уповноваженим) призначено помічника генерального директора з питань безпеки ОСОБА_1 . У наказі також зазначено про необхідність Уповноваженому у своїй діяльності щодо виявлення, протидії та запобігання корупції керуватися Законом України «Про запобігання корупції», законодавством України, Антикорупційною програмою та іншими правовими актами; забезпечення розробки та подання на затвердження змін та доповнень до відповідних документів (посадових інструкцій, положень тощо) для забезпечення виконання положень Антикорупційної програми; ознайомлення з Антикорупційною програмою працівників підприємства.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що на позивача не був покладений обов`язок затверджувати, розробити чи надати на затвердження керівництву Антикорупційну програму. Цим наказом ОСОБА_1 було зобов`язано виконати вимоги, пов`язані з Антикорупційною програмою, якої фактично не існувало на підприємстві. А, відтак, позивач не мав можливості ані дотримуватися вимог цієї програми, ані забезпечити розробку та подання на затвердження змін та доповнень до відповідних документів для забезпечення виконання положень Антикорупційної програми, ані ознайомити інших працівників з нею.

Про відсутність на підприємстві Антикорупційної програми свідчить доповідна записка начальника юридичного відділу ОСОБА_3 від 29 травня 2020 року, в якій зазначено, що станом на травень поточного року Антикорупційна програма ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» не затверджена (а.с.215, Т.1).

У службовій записці начальника юридичного відділу ОСОБА_3 (а.с.217, Т.1) зазначено, що станом на 26 червня 2020 року ОСОБА_1 з незрозумілих причин проігноровано підписання власної посадової інструкції. При цьому, не підписання посадової інструкції стало однією з підстав для оголошення ОСОБА_1 догани 16 червня 2016 року, тобто, за десять днів до написання вказаної службової записки.

Посадова інструкція працівника відповідно до чинного законодавства не є документом, який породжує певні управлінські чи/та представницькі функції працівника підприємства, а, відтак, її не підписання працівником не створює негативних наслідків та не є підставою для застосування догани.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника - умислу чи необережність. Характерні ознаки умислу: усвідомлення працівником суспільної шкідливості своєї поведінки; передбачення негативних наслідків такої поведінки; бажання настання шкідливих наслідків у результаті своєї поведінки або свідоме допущення їх.

Необережність характеризується тим, що працівник, який вчинив дисциплінарний проступок, передбачав можливість настання шкідливих наслідків своєї поведінки, але легковажно розраховував на їх відвернення або не передбачав можливість таких наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Дисциплінарний проступок визначається, як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

З матеріалів справи вбачається, що перед застосуванням відносно ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани відповідач не зажадав від нього письмових пояснень.

У матеріалах справи міститься акт ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» про ненадання пояснень ОСОБА_1 від 16 червня 2020 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , помічник генерального директора з питань безпеки, повинен був надати письмові пояснення з приводу невиконання наказу від 18 травня 2016 року № 46, що регулює роботу Уповноваженого Антикорупційної програми на кіностудії.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 роботодавець пропонував надати такі пояснення і позивач від їх надання відмовився.

Оскаржуваним наказом № 129-к від 17 липня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади помічника генерального директора з питань безпеки ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з наказом від 17 липня 2020 року підставою для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення стало невиконання розпоряджень керівництва, підписання збиткових договорів, створення конфлікту інтересів на підприємстві, прогули та самоусунення від виконання своїх посадових обов`язків.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на невиконання позивачем розпоряджень керівництва. Жоден договір, підписаний ОСОБА_1 , який би свідчив про збитковість для підприємства, відповідачем суду не наданий.

На звернення ОСОБА_1 щодо надання роз`яснення щодо наявності/відсутності конфлікту інтересів Національне агентство з питань запобігання корупції надало відповідь від 17 серпня 2020 року, з якої вбачається, що у зверненні позивача відсутня інформація, яка б свідчила про належність його як помічника генерального директора з питань безпеки ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» до посадових осіб юридичних осіб публічного права та до інших суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Створення ОСОБА_1 ТОВ «АКУРЕЙТ ШОТ ПРОДАКШН» не свідчить про наявність у діях позивача конфлікту інтересів. У матеріалах справи міститься наказ ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» № 67 від 31 жовтня 2019 року, яким визначено, що розпорядження державним майном в межах повноважень здійснює генеральний директор, а раціональне та цільове використання виробничих потужностей, територій та приміщень забезпечує заступник генерального директора. Отже, без погодження з зазначеними посадовими особами підприємства використання приміщень та майна не за цільовим призначенням є неможливим. Функції та обов`язки ОСОБА_1 містяться у його посадовій інструкції і до них не відноситься управління та розпорядження майном підприємства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 40 КЗпП прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня матеріали справи не містять. Самоусунення від виконання позивачем своїх посадових обов`язків також не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, рішення суду в частині визнання незаконним та скасування розпорядження № 09 від 16 червня 2020 року про порушення трудової дисципліни, визнання незаконним та скасування наказу №129-к від 17 липня 2020 року про звільнення, поновлення позивача на посаді помічника генерального директора з питань безпеки є законним та обґрунтованим, висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають фактичним обставинам справи та доводами апеляційної скарги не спростовані.

У той же час, апеляційний суд не може погодитися з розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який стягнуто з відповідача на користь позивача оскаржуваним рішенням з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно положень п. 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з наявної у матеріалах справи довідки від 09 вересня 2020 року (а.с.82, Т.1), останніми повними місяцями роботи позивача були травень та червень 2020 року, в яких позивач отримав зарплату в розмірі - 9 690 грн. за травень та 5 329 грн. 50 коп. за червень.

Середньомісячна заробітна плата позивача буде складати 7 509 грн. 75 коп. ((9 690+5 329,5)/2).

Загальна кількість відпрацьованих робочих днів у травні та червні 2020 року становить 39 днів. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 192 грн. 56 коп. (7 509,75/39).

Враховуючи, що позивач був незаконно звільнений 17 липня 2020 року та поновлений на роботі 13 жовтня 2021 року, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 липня 2020 року по 13 жовтня 2021 року, тобто, 14 місяців з 17 липня 2020 року по 17 вересня 2021 року та 18 робочих днів з 18 вересня по 13 жовтня 2021 року.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу буде складати (7 509,75*14) + (192,56*18) = 105 136,5 + 3 466,08 грн., разом 108 602 грн. 58 коп., без врахування податків та інших обов`язкових платежів.

Під час ухвалення судом першої інстанції рішення по суті вирішено питання про розподіл судових витрат. Зокрема, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 300 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача в цій частині, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 300 грн.

Відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, в якому зазначено, що вартість зазначених послуг надто завищений, оскільки не дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Відповідач не надав суду докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат, а саме надходження цих грошових коштів на банківський рахунок адвоката.

З наданих суду доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надав суду квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 7 500 грн., 5 600 грн., 5 200 грн. (а.с.60, 171, 239, Т.1), а також акти приймання-передачі наданих (виконаних) послуг (а.с.59, 170, 238, Т.1).

У зазначених актах вказані наступні послуги: консультація по суті справи (500 грн. за одну годину), вивчення матеріалів справи (2 000 грн. за чотири години), вибір позиції захисту на основі аналізу наявних матеріалів, аналіз ситуації - прийняття рішення щодо тактики (2 000 грн. за чотири години), складання позовної заяви (3 000 грн. за шість годин), підготовка та подання заяви про поновлення процесуальних строків та приєднання до матеріалів справи (1 000 грн. за одну годину) підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів (1 000 грн. за одну годину), підготовка та направлення адвокатського запиту (1 000 грн. за одну годину), аванс за участь у судовому засіданні, призначеному на 13 травня 2021 року (2 600 грн.), оплата участі у судовому засіданні 02 серпня 2021 року (2 600 грн.), аванс за участь у судовому засіданні, призначеному на 13 жовтня 2021 року (2 600 грн.).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що розмір витрат, понесених адвокатом, є співмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.

У постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 755/7943/20-ц Верховний Суд зазначив, що квитанції до прибуткового касового ордера, надані позивачем суду, є належним доказом понесення ним витрат на правничу допомогу.

Отже, доводи відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 суду доказів, які підтверджують здійснення ним витрат на правничу допомогу, є безпідставними.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано не зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

04 січня 2022 року позивач подав до суду відзив та клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме 3000 грн. за складення відзиву на апеляційну скаргу з розрахунку 1000 грн. за одну годину роботи адвоката, що визначено наданим суду договором про надання правової допомоги № 2812/21 від 28 грудня 2021 року, додатковим договором від 28 грудня 2021 року, актом приймання передачі послуг, квитанцією про оплату наданих послуг (а.с 106-112 Т.2).

08 лютого 2022 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 5 600 грн. в якому обґрунтовано сум на яку надано відповідні послуги лише 2600 грн. (а.с. 129 т. 2). На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надав суду акт приймання-передачі наданих (виконаних) послуг від 04 лютого 2022 року, в якому зазначено, що загальна вартість наданих послуг, а саме участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції становить 2 600 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 2 600 грн.

22 лютого 2022 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 8200 грн. (а.с. 164 т. 2). На підтвердження понесених витрат ОСОБА_1 надав суду акт приймання-передачі наданих (виконаних) послуг від 19 лютого 2022 року, в якому зазначено, що загальна вартість наданих послуг, а саме участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції становить 2 600 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 2 600 грн.

Розмір заявлених до стягнення витрат, понесених адвокатом, у розмірі 3000 грн. - за написання відзиву та 5200 грн. за участь у двох судових засіданнях суду апеляційної інстанції відповідають складності справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не вказував на не співмірність зазначених витрат та не заперечував їх обґрунтованість.

Жодних доводів, щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідача відшкодування за спричинену моральну шкоду апеляційна скарга не містить.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», місце знаходження - проспект Перемоги, 44, м. Київ, ідентифікаційний код 02404380, на користь ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 липня 2020 року по 13 жовтня 2021 року у розмірі 108 602 (сто вісім тисяч шістсот дві) гривні, 58 копійок».

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 8200 (вісім тисяч двісті) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 27 травня 2022 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.