К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2022 року місто Київ

справа № 752/23613/17

апеляційне провадження № 22-ц/824/3835/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Колдіної О.О. від 12 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Галицька", про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 20 липня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля марки Geely MK-Cross, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , що підтверджується показами свідків, схемою дорожньо-транспортної пригоди, відеозаписом камери спостереження. Крім того, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року закрито провадження про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку від 17 жовтня 2017 року № 652/10-17, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , розмір матеріального збитку,

завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 40 456 грн. 71 коп.

Також позивач поніс витрати за послуги експертної оцінки з визначення розміру майнового збитку в сумі 1 500 грн., за отримання довідки з КП "Київдорсервіс" в розмірі 636 грн. 96 коп., за оплату нотаріальної дії з видачі довіреності на представництво в розмірі 450 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав значний стрес, вимушений був витрачати свій час та сили доказуючи свою невинуватість в аварії, відклав щорічну відпустку, що в цілому спричинило йому моральні страждання.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 43 043 грн. 67 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 43 043 грн. 67 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судовий збір в розмірі 487 грн. 72 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача і це підтверджується показами свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які зазначили, що водій автомобіля Geely, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався на заборонений сигнал світлофора. Крім того, вказані обставини підтверджується записом з камери відеоспостереження та довідкою КП "Київдорсервіс" від 25 липня 2017 року № 053/04-14/2736.

Оскільки винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди є відповідач, то саме на нього покладається обов`язок з відшкодування майнової шкоди в сумі 43 043 грн. 67 коп. При цьому об`єктивним та достатнім розміром компенсації моральної шкоди є 5 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, зокрема, свідок ОСОБА_7 чітко зазначив, що позивач їхав не червоний колір світлофору, покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 різняться, а на відеозаписі видно, що в момент ДТП вони дивились в іншу сторону. Суд не надав належної оцінки довідці КП "Київдорсервіс" з якої убачається, що в момент ДТП у напрямку, яким рухався позивач, горіло червоне світло світлофора. Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК "Галицька", а тому саме страховик є належним відповідачем у справі.

Також матеріали справи не містять належного доказу розміру майнової шкоди завданої позивачу, оскільки висновок щодо вартості матеріального збитку був складений

лише на підставі акту огляду і через три місяці після ДТП. Факт і розмір моральної шкоди позивачем не доведений.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції.

ПрАТ СК "Галицька" відзив на апеляційну скаргу до суду не подало.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 в судове заслання не з`явився, однак направив клопотання про розгляд справи у його відсутність, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

ПрАТ СК "Галицька" в судове засідання не з`явилося про дату, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 20 липня 2017 року о 07 годині 26 хвилин на перехресті проспекту Науки та вулиці Ракетної в місті Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки Geely MK-Cross, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року провадження у справі щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (том І а.с. 15).

17 жовтня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності "фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 " складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 652/10-17, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 40 456 грн. 71 коп. (том І а.с. 41-58).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПрАТ СК "Галицька" згідно полісу № АК 3850135 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 6 липня 2017 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 100 000 грн. із розміром франшизи 510 грн.

21 липня 2017 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ СК "Галицька" повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (том І а.с. 109).

25 липня 2018 року ОСОБА_3 подав до ПрАТ СК "Галицька" заяву про виплату страхового відшкодування (том І а.с. 141).

Листом від 27 серпня 2018 року ПрАТ СК "Галицька" відмовило ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, оскільки заява про страхове відшкодування подана через рік з моменту скоєння ДТП (том І а.с. 142-143).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема з фотографій, відеозапису, схеми місця ДТП (том І а.с. 28-39, 67), 20 липня 2017 року о 07 годині 26 хвилин 01 секунда на перехресті проспекту Науки та вулиці Ракетної в місті Києві, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Geely MK-Cross, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який повертав ліворуч з проспекту Науки на вулицю Ракетну, та автомобіля марки ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по проспекту Науки в зустрічному напрямку.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди відносно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП.

Протокол про вчинення адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 не складався.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року провадження у справі № 752/15764/17 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність вини ОСОБА_3 встановлена постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, а вина ОСОБА_1 підтверджується поясненнями свідків та довідкою КП "Київдорсервіс".

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи № 752/15764/17, а тому встановлені у постанові Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року обставини не є преюдиційними щодо нього.

За таких обставин, до спірних правовідносин має застосовуватися правила статті 1188 ЦК України.

Так, згідно частини 1 статті 1188 ЦК Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З відеозапису камери відеоспостереження, встановленої в будинку на перехресті проспекту Науки та вулиці Ракетної в місті Києві, убачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 20 липня 2017 року о 07 годині 26 хвилин 01 секунда.

У довідці КП "Київдорсервіс" від 25 липня 2017 року № 053/04-14/2736 зазначено, що 20 липня 2017 року з 07 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин світлофорний об`єкт на вказаному перехресті працював в режимі координованого керування, згідно циклограми (додається) (том І а.с. 26, 27). Аналогічні відомості зазначені в інформаційній відповіді КП "Центр організації дорожнього руху" (том ІІ а.с. 72).

Згідно циклограми режиму роботи світлофорного об`єкту в момент ДТП о 07 годині 26 хвилин 01 секундасвітлофори на перехресті перебували на 49 секунді 22 циклу роботи. Червоний сигнал світлофора "Напрямок 1 (тр)" - напрямок руху автомобіля ОСОБА_1 , вмикався на 48 секунді циклу; червоний сигнал світлофора "Напрямок 2 (тр)" - напрямок руху автомобіля ОСОБА_3 , вмикався на 39 секунді циклу.

Таким чином, в момент ДТП світлофор за напрямком руху ОСОБА_1 показував червони сигнал світлофора 1 секунду, а світлофор за напрямком руху ОСОБА_3 показував червоний сигнал світлофора 10 секунд.

Правилами дорожнього руху, зокрема Главою 16 «Проїзд перехресть», встановлені правила проїзду регульованих перехресть.

Так, пунктом 16.6 Правил дорожнього руху передбачено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Поняття дати дорогу означає вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість (пункт 1.10 Правил дорожнього руху).

Пунктом 16.8 Правил дорожнього руху передбачено, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак "стоп" він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Таким чином, перебуваючи на перехресті, ОСОБА_1 мав право виїхати у наміченому напрямку (повернути ліворуч) незалежно від сигналів світлофора на виїзді (сигнал світлофору світив червоним 1 секунду). В той же час, автомобіль, що рухався у зустрічному напрямку виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, а тому відсутні підстави вважати, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 .

Оцінюючи докази у даній справі, колегія суддів надає перевагу саме відеозапису та довідці КП "Київдорсервіс" від 25 липня 2017 року № 053/04-14/2736 з доданою циклограмою, оскільки вони дають змогу точно встановити обставини справи, аніж показам свідків, що були допитані в суді першої інстанції.

Як вже зазначалося, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що такі обов`язкові елементи деліктної відповідальності у спірних правовідносинах як протиправна поведінка відповідача, причинний зв`язок між шкодою та її протиправною поведінкою, вина, - відсутні, а тому висновок суду щодо наявності підстав для покладення майнової відповідальності за пошкодження автомобіля позивача на ОСОБА_1 , а також відшкодування моральної шкоди є помилковим та ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено факту завдання позивачу шкоди внаслідок дій відповідача, відсутні підстави для надання оцінки доводам апеляційної скарги щодо розміру завданої майнової шкоди, визначеної висновком щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 17 жовтня 2017 року № 652/10-17.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що належним відповідачем у справі є ПрАТ СК "Галицька", оскільки станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961 IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Судом установлено, що листом від 27 серпня 2018 року ПрАТ СК "Галицька" відмовило ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування, оскільки заява про страхове відшкодування подана через рік з моменту скоєння ДТП (25 липня 2018 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено наступні висновки.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 3 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Суд першої інстанції на наведене уваги також не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про те, що пропуск позивачем строку, визначеного підпунктом 34.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для покладення майнової відповідальності виключно на заподіювача шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди 15 листопада 2017 року, тобто на момент звернення строки встановлені підпунктом 34.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників

наземних транспортних засобів" пропущені не були, а тому належним відповідачем (співвідповідачем) у даній справі мало бути ПрАТ СК "Галицька".

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 960 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року скасувати і ухвалити в нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Галицька", про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: