Справа № 755/9613/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві, про визначення недійсними електронних торгів, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Державного підприємства « СЕТАМ», ОСОБА_2 , про визначення недійсними електронних торгів.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: визнати недійсними електронні торги по лоту №384885 з реалізації арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , які проводились 18 листопада 2019 року; визнати недійним протокол проведення електронних торгів №446069 від 18 листопада 2019 року; визнати недійсним акт про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) від 11 грудня 2019 року, що складений старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва; визнати недійсним свідоцтво на придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, серія та номер 2337, видане 19 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 12 листопада 2007 року під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу, вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , отже квартира є спільною сумісною власністю подружжя. З часу придбання квартири вони користувались нею спільно, за погодженням з

ОСОБА_3 з листопада 2007 року позивач постійно проживає в квартирі та

з 14 грудня 2007 року зареєстрована в ній. У жовтні 2020 року позивачу стало відомо, що Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №36793967 по виконанню виконавчого листа від 20 листопада 2012 року в справі №1/2604/449/2012, за яким вона є єдиним боржником. Позивач зазначає, що державний виконавець не повідомляв її про відкриття вказаного виконавчого провадження. Вважає, що виконавче провадження №36793967 було відкрито незаконно, оскільки виконавчий лист не відповідає вимогам законодавства та не підлягає виконанню. У вказаному виконавчому провадженні Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) арештована квартира шляхом складення акту опису й арешту майна, проведена її оцінка та прийнято рішення про передачу квартири на реалізацію шляхом подання заявки на реалізацію арештованого рухомого майна на електронних торгах. На думку позивача, у Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не було правових підстав звернення стягнення на квартиру у виконавчому провадженні №36793967 шляхом її продажу, оскільки квартира є об`єктом права спільної власності. Стверджує, що фактично арешт та опис квартири державним виконавцем не проводились. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року в справі №755/15816/20 скасовано акт опису й арешту майна від 26 травня 2014 року у виконавчому провадженні №36793967, визнано недійсною оцінку квартири, визначену у звіті про оцінку квартири, проведену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України» від 25 серпня 2019 року в межах процедури виконавчого провадження №36793967, визнано дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гусєвої Я.А. щодо передачі на реалізацію квартири незаконними.

18 листопада 2019 року на підставі заявки Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про реалізацію арештованого рухомого майна на електронних торгах, до якої додані виконавчий лист, акт опису й арешту майна від 26 травня 2014 року, копії звіту про оцінку майна від 25 серпня 2019 року, квартира була реалізована на електронних торгах. 18 листопада 2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» складено протокол проведення електронних торгів №446069. 11 грудня 2019 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складений акт про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна. 19 грудня 2019 року ОСОБА_2 на підставі акту приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. видане свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, серія та номер 2337. Враховуючи, що судовим рішенням встановлена незаконність арешту квартири, скасовані акт опису й арешту майна від 26 травня 2014 року, визнано недійсним звіт про оцінку квартири від 25 серпня 2019 року, на підставі яких була здійснена реалізація квартири, визнано незаконними дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо передачі квартири на реалізацію, на думку позивача, електронні торги, протокол та свідоцтво підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Також у позові стверджується про порушення порідку призначення та проведення електронних торгів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві. (а.с.43-46)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

22 грудня 2021 року до суду надійшов відзив представника ДП «СЕТАМ» - адвоката Стадніка Р.П., в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив вмотивовано тим, що електронні торги відбулись з дотриманням норм чинного законодавства, а позивачем не наведено жодних доводів, обставин та підстав, котрі б свідчили про протиправність дій підприємства під час проведення електронних торгів. У відзиві зазначено, що у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку, майно було реалізовано саме на електронних торгах. При цьому, дії виконавця щодо подання заявки обмежені винятково поданням документів, перелічених у Порядку, який подав заявку на реалізацію нерухомості разом з відповідними документами. ДП «СЕТАМ» виконує функції організатора електронних торгів, який діє винятково в межах повноважень, визначених порядком. Також зазначає, що твердження позивача про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам закону, щодо протиправності відкриття виконавчого провадження, опису та арешту майна боржника, не узгоджуються з дійсними обставинами, адже одержавши від стягувача виконавчий документ виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження. При цьому вирок суду в частині конфіскації майна не виконувався з 2013 року. Також у відзиві зазначено, що в разі незгоди боржника з оцінкою майна, проведеною суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження, він може до моменту реалізації нерухомості подати звіт про оцінку майна, складений іншим експертом, чим позивач не скористалась. Провадження за скаргою позивача на дії виконавця закрито ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року. Отже, твердження позивача про неправомірність дій виконавця не заслуговують на увагу. Щодо доводів позивача про нібито перебування нерухомості у спільній сумісній власності подружжя, представник відповідача зазначає, що виконавцем було надано підприємству разом із заявкою, зокрема, документи, котрі підтвердили, що саме боржник був власником майна, отже отримання відповідних документів вказує на вжиття виконавцем вичерпних заходів для з`ясування належності майна саме одноосібно боржникові. При цьому закон не зобов`язує виконавця з`ясовувати питання, пов`язані із сімейним статусом боржника. Зазначає, що в будь-якому випадку, за наявних обставин, права позивача не можуть бути порушені внаслідок реалізації нерухомості. Також у відзиві зазначено, що оскільки вироком суду у позивача конфісковано все майно, таке майно було безоплатно вилучено у боржника у власність держави в момент набрання відповідним вироком законної сили, а не у момент проведення спірних електронних торгів, відтак проведення електронних торгів не вплинуло на права позивача. Представник відповідача вказує, що наведені позивачем недоліки (описки), допущені виконавцем, за їх наявності, не вплинули на результат проведення електронних торгів. При цьому акт про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже є договором, а недійсність правочину визначається невідповідністю вимогам закону саме в момент вчинення правочину. ДП «СЕТАМ», як організатор торгів, здійснило всі передбачені законодавством дії для реалізації майна, а тому підстави для визнання електронних торгів недійсними відсутні. (а.с.50-57)

29 грудня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - Кидоня Є.В., в якому представник просить відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначено, що вироком Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2012 року ОСОБА_1 на підставі ст.70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке їй належить. 24 грудня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист. 20 лютого

2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Покарання у вигляді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. При цьому, право власності припиняється у разі конфіскації, отже право власності позивача на все майно, яке їй належало, припинилось та примусово безоплатно вилучено у власність держави. Крім того, провадження за скаргою позивача на дії державного виконавця закрито ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року. Також представник зазначає, що дії державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію вчинено відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5. 02 вересня 2019 року ДВС було скеровано на адресу організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» заявку та пакет документів щодо передачі квартири на реалізацію, оскільки реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Квартиру було продано лише на третіх (останніх) торгах за зниженою ціною, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». 18 листопада 2019 року було визнано переможця електронних торгів по вищевказаному лоту, яким у повному обсязі було сплачено вартість квартири.

11 грудня 2019 року було видано Акт державного виконавця про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна. Виконавчі дії державним виконавцем вжито з дотриманням усіх вимог Закону України «Про виконавче провадження», отже позов є необґрунтованим. (а.с.70-71)

16 лютого 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача

ОСОБА_2 , в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив вмотивовано тим, що провадження за скаргою позивача на дії державного виконавця закрито ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року. У відзиві зазначено, що вироком Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2012 року ОСОБА_1 на підставі ст.70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке їй належить. 24 грудня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист.

20 лютого 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Покарання у вигляді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. При цьому, право власності припиняється у разі конфіскації, отже право власності позивача на все майно, яке їй належало, припинилось та примусово безоплатно вилучено у власність держави. 02 вересня 2019 року ДВС було скеровано на адресу організатора електронних торгів ДП «СЕТАМ» заявку та пакет документів щодо передачі квартири на реалізацію, оскільки реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Квартиру було продано лише на третіх (останніх) торгах за зниженою ціною, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

18 листопада 2019 року відповідача було визнано переможця електронних торгів по вищевказаному лоту, та ним у повному обсязі було сплачено вартість квартири. 11 грудня 2019 року відповідачу було видано Акт державного виконавця про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна. Отже відповідач придбав саме конфісковану за рішенням суду квартиру на електронних торгах (аукціоні) з реалізації арештованого майна та є її добросовісним набувачем. Відповідач зазначає, що позовна заява не містить відомостей про те, які саме права та законні інтереси позивача порушено оспорюваними документами та правочинами, адже реалізована квартира перейшла у власність держави. Також у відзиві зазначено, що на думку відповідача, оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого судом у кримінальному провадженні, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а скарга на дії (бездіяльність) державного виконавця може бути подана до суду протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, у відзиві наведені доводи щодо недопустимість поданих позивачем доказів з огляду на те, що копії документів не засвідчені належним чином. (а.с.92-101)

Третя особа Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві пояснень до суду не направило.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12 листопада 2007 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.29-30)

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2012 року (справа №2604/5198/2012, провадження №1/2604/449/2012) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі

ст. 75 КК України звільнено від призначення покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки та покладенням на неї обов`язків, згідно ст. 76 КК України .

Вироком Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2012 року вирок Дніпровського районного суду міста Києва скасовано. Остаточно, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2012 року вирок Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2012 року змінено в частині стягнення судових витрат.

24 грудня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва, на підставі вироку Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2012 року за яким визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, було видано виконавчий лист №1/2604/449/2012 відносно боржника ОСОБА_1 , стягувачем за вказаним виконавчим листом є держава. (а.с.7-8)

20 лютого 2013 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Клименко Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №36793967 з примусового виконання виконавчого листа №1/2604/449/2012, виданого

24 грудня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва.

В подальшому начальником відділу ДВС Попович Я.В. було подано заявку на реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_2 на електронних торгах (а.с.9)

Згідно положень частин 1, 2 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 затверджено Порядок реалізації арештованого майна.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 18 листопада 2019 року №446069, переможцем торгів з реалізації вищевказаної квартири визнано ОСОБА_2 за ціною продажу 467 777,00 грн. (а.с.10-12)

11 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гусєвою Я.А. складено Акт про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки), а саме квартири АДРЕСА_2 , який затверджено начальником Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Попович Я.В. (а.с.13-14)

19 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності квартира

АДРЕСА_2 . (а.с.15)

Предметом спору в даній справі є захист прав позивача, як власника майна - квартири АДРЕСА_2 , шляхом визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про проведення електронних торгів та свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні.

Вважаючи порушеним своє право власності, позивач виходить з того, що спірна квартира була придбана під час її перебування в шлюбі, тому позивач є співвласником квартири, проживає в цій квартирі, яка є її єдиним житлом, а реалізація квартири на електронних торгах порушила її право власності на частку квартири, право на користування квартирою та її законні інтереси на продовження проживання в квартирі та її використання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за № 14, роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі №6-116цс12 та від 06 квітня 2016 року у справі №910/23970/15 та в подальшому в постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №911/494/17.

Також в постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №911/494/17 викладена правова позиція, згідно якої вирішуючи спір про визнання електронних торгів недійсними, необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

За змістом ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

При розгляді даної справи судом встановлено що вироком Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2012 року остаточно, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2012 року вирок Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2012 року змінено в частині стягнення судових витрат.

Згідно положень п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації.

Отже, як на час проведення оспорюваних торгів, так і на час звернення

ОСОБА_1 з даним позовом до суду, її право власності на квартиру АДРЕСА_2 вже було припиненим, з чого випливає відсутність порушення її прав, як власника майна, у тому числі й на користування ним.

Що стосується доводів позовної заяви про те, що на час придбання позивачем вищевказаної квартири вона перебувала у шлюбі, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає, що належних та допустимих доказів перебування позивача у шлюбі на час придбання квартири, матеріали справи не містять, адже вказаний факт може бути підтверджений свідоцтвом про шлюб та витягом з відповідного реєстру, а не свідченням про це продавця в договорі (п.5.6. договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2007 року).

При цьому жоден із співвласників вищевказаної квартири (за їх наявності), не є позивачем в даній справі та в межах даного судового провадження з жодними вимогами не звертався.

Також слід зазначити, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст.48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З приводу визначеного позивачем кола відповідачів слід зазначити, що за виконавчим документом, виданим на підставі вироку суду щодо конфіскації всього майна, яке є власністю позивача, стягувачем є Держава, яка не визначена позивачем в якості відповідача у виді відповідного органу.

Що стосується доводів позовної заяви щодо порушення порядку призначення електронних торгів з продажу квартири - скасування судом акту опису та арешту майна, визнання недійсним звіту про оцінку квартири, визнання незаконним дій державного виконавця щодо передачі квартири на реалізацію, про що (згідно доводів позовної заяви) постановлено ухвалу в справі №755/15816/20, суд вважає за доцільне зазначити, що постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії Дніпровського районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - закрито.

Доводи позовної заяви про те, що державний виконавець не повідомляв позивача про відкриття виконавчого провадження, а також щодо незаконності відкриття виконавчого провадження, невідповідності виконавчого листа вимогам законодавства, який, на думку позивача, не підлягає виконанню, є голослівними твердженнями та не підтверджені жодними доказами.

Аргументи відповідача ОСОБА_2 про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є безпідставними, оскільки в даному провадженні розглядається не скарга на дії державного виконавця, а позов про визнання недійсними електронних торгів та виданих на підставі їх проведення документів.

Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві, про визначення недійсними електронних торгів, внаслідок відсутності порушення прав позивача.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 203, 215, 316, 317, 319, 321, 325, 328, 346, 354 ЦК України, статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, статтями 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (місцезнаходження: м.Київ, вул.Є.Сверстюка, буд.15, ), Державного підприємства «СЕТАМ» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Стрілецька, буд.4-6, ), ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, буд.33/19) про визначення недійсними електронних торгів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: