Дата документу 06.06.2022 Справа № 311/517/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 311/517/21 Головуючий у 1 інстанції: Ігнатьєв Д.П.
№ 22-ц/807/291/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенко Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської міської ради Запорізької області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: профспілковий комітет КНП «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області; Василівська районна організація профспілки працівників охорони здоров`я України в Запорізькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КНП «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської міської ради Запорізької області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: профспілковий комітет КНП «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області; Василівська районна організація профспілки працівників охорони здоров`я України в Запорізькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала на посаді лікаря ЗПСМ в Комунальному некомерційному підприємстві «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області з 01.10.2013 р., а з 19.01.1996 р. працювала на посаді лікаря-педіатра в Василівській центральній районній лікарні (тобто майже 25 р. на одному робочому місці).

Наказом № 115-од від 04.12.2020 р. «Про збільшення амбулаторного прийому сімейними лікарями» були змінені умови праці, а саме з 07.12.2020 р. було встановлено 6-ти годинний (замість 4-х годинного) амбулаторний прийом сімейного лікаря на період карантину. З цим наказом позивач була ознайомлена 04.12.2020 р., 07.12.2020 р. подано на ім`я директора Тищенко Т.М. відмову про виконання вище вказаного наказу, так як він суперечить ч.3 ст.32 КЗпП України. Позивач вважає, що наказ № 115-од від 04.12.2020 р. «Про збільшення амбулаторного прийому сімейними лікарями» не відповідає та суперечить ч. 3 ст. 32 КЗпП України, Правилам внутрішнього трудового розпорядку працівників КНП «Василівський ЦПМСДН», а також винесений з перевищенням службових повноважень, без узгодження з профспілковим комітетом, без внесення відповідних змін до Правил внутрішнього трудового розпорядку та без завчасного (за 2 місяці) повідомлення позивача про істотні зміни умов праці.

Наказом №18-ктр від 15 січня 2021 року позивачу було оголошено догану за порушення трудової дисципліни (невиконання розпоряджень керівника), в якому не зазначено за невиконання якого саме розпорядження керівника позивачу оголошена догана та з 14 січня 2021 р. позивачу припинено виплату премії до зняття дисциплінарного стягнення. На підтвердження нібито порушення позивачем трудової дисципліни були складені акти службової перевірки зміст яких вказує на те, що у них викладено трактування бачення осіб, які їх підписали, виниклої ситуації з урахуванням обставин призначення проведення перевірки, але при цьому особи, які склали акти, не вдавалися до оцінки неправомірності істотної зміни умов праці одноособово наказом директора підприємства.

Наказом № 21-ктр від 19 січня 2021 року директора Комунального некомерційного підприємства «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області Т.М.Тищенка позивача було звільнено з роботи за прогул на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Наказ про звільнення та трудову книжку позивачу було вручено 19.01.2021 р. після 10-ої години, незважаючи на це вона допрацювала до кінця робочого дня. Повернувшись додому з роботи позивач повідомила сім`ю про її звільнення, та через переживання та внаслідок моральних страждань, вона стала себе погано почувати, у зв`язку з чим була госпіталізована в неврологічне відділення Василівської БЛІЛ з діагнозом «ТІА ВБС гострий вестибулярний атоксичний синдром, що підтверджується лікарняним листом АДУ №774996 від 19 січня 2021 року.

У наказі підставами звільнення позивача зазначені наказ «Про проведення службового розслідування за фактом відсутності працівника на роботі» від 24 грудня 2020 року №444-ктр; акт про відсутність на робочому місці №1 від 24 грудня 2020 року; акт про відсутність на робочому місці №1 від 28 грудня 2020 року; акт про відсутність на робочому місці №1 від 30 грудня 2020 року; протокол комісії про проведення службового засідання за фактом відсутності працівника на роботі від 05 січня 2021 року; подання «Про отримання згоди на звільнення» від 06 січня 2021 року; витяг з протоколу засідання профспілкового комітету від 16 січня 2021 року №1.

З наказом № 21-ктр від 19 січня 2021 року позивач не згодна оскільки він порушує її конституційні права на працю, на достатній життєвий рівень, та право на медичну допомогу її пацієнтів.

Причини відсутності позивача на роботі 24 та 28 грудня 2020 р. були поважні причини. Позивач у ці дні перебувала в с.Привільне, Баштанського району, Миколаївської області де доглядала за хворими на COVID-19 мамою ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_4 ..

Позивач 23 грудня 2020 р. подала директору Т.М. Тищенко через секретаріат КНП Василівського центру ПМСД заяву про надання відпустки без утримання на 24,28 та 29 грудня 2020 р. за сімейними обставинами.

Заступник директора підприємства Кувічка С.С. вважала, що хвороба родичів позивача не є поважними та запропонувала чекати директора. На телефонні дзвінки позивача 23 грудня 2020 р. з 17 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. ні директор, ні заступник директора, ні завідуюча Василівською АЗПСМ не відповідали. У зв`язку з цим та тим, що позивач знала важкість хвороби COVID-19 вона не мала часу чекати наступної доби, а тому 23 грудня 2020 р. придбала квитки та виїхала до родичів.

Знаючи, що в позивача залишився один день невикористаної щорічної відпустки за 2020 р. позивач 23 грудня 2020 р. написала дві заяви: про надання відпустки без збереження заробітної плати на 24, 28 та 29 грудня 2020 р. та на 30 грудня 2020 р. - за рахунок невикористаної оплачуваної відпустки, про яку вже була домовленість із інспектором відділу кадрів.

Повернувшись від родичів позивач 29 грудня 2020 р. відпрацювала повний робочий день, а 30 грудня 2020 р. вона залишилася вдома, оскільки вважала, що цей день в неї відпустка.

Профком на звільнення позивача згоди не надав, про що свідчать протоколи: №1 від 14 січня 2021 р. засідання профспілкових зборів колективу Василівської амбулаторії ЗПСМ та №1 від 15 січня 2021 р. профспілкового комітету підприємства.

На теперішній час з боку адміністрації не повідомлена позивачу причина дисциплінарного стягнення, накладеного Наказом №18-ктр від 15 січня 2021 року «Про оголошення догани сімейному лікарю ОСОБА_1 », не отримувалось на нього згоди двох профспілкових органів, згідно вимог ст.252 КЗпП України, про що не було повідомлено позивача особисто, згідно ст.149 КЗпП України.

При отриманні трудової книжки 19 січня 2021 р. остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, тому що по-перше розрахункової відомості позивачем не отримано; по-друге на розрахунковий рахунок у день звільнення позивача 19 січня 2021 року надійшли кошти у сумі 3173,28 грн., з приписом «Зарплата КНП «Василівський ЦПМСД» ВРР ЗО»; по-третє 28 січня 2021 року знову на розрахунковий рахунок позивача надійшли кошти у сумі 722,75 грн. також з приписом «Зарплата КНП «Василівський ЦПМСД» ВРР ЗО».

Відповідно до довідки про розмір заробітної плати позивача за останні два місяці до звільнення, заробітна плата у листопаді-грудні 2020 року становила відповідно: 23 427 грн. 59 коп. та 8622 грн. 79 коп., тому середня заробітна плата за вказані два місяці (за 30 робочих днів) становила: 23 427 грн. 59 коп. + 8622 грн. 79 коп. = 32050.38:30= 1068 грн. 34 коп. Кількість днів вимушеного прогулу, при тому, що після 19 січня 2021 року позивач не працює на теперішній час, станом на 10 лютого 2021 року (з дати звільнення по день подання позову включно) становить 22 календарних днів, з них 16 робочих днів. Загальна сума заробітку за час вимушеного прогулу становить, відповідно до п.п. «з» п.1 розділу 1, п.5, п.8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1995 року (з наступними змінами) (16 днів х 1068.43) 17 093 грн. 44 коп.

У зв`язку з підступними діями адміністрації пов`язаними з ганебними звільненням стали для позивача важкою моральною травмою, що призвело до призвело до значного погіршення стану здоров`я позивача, постійно пригніченого стану, душевних страждань в наслідок незаконних дій та рішень з боку відповідача та у приниженні її честі та достоїнства. Відповідач перед пацієнтами позивача, крім оголошення наказу про звільнення під час прийому пацієнтів та розповсюдив брехливу та перекручену інформацію на офіційній сторінці підприємства КНП «Василівський ЦПМСД» ВРР ЗО, в соціальній мережі Фейсбук, зганьбив професійну гідність та ділову репутацію перед пацієнтами та перед всіма знайомими та незнайомими тисячами читачів соціальних мереж. Внаслідок незаконного звільнення позивача з роботи в неї був змінений звичайний спосіб життя, втрати нормальних життєвих зв`язків між колегами та пацієнтами. У зв`язку чим позивач вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та сім`ї, морально страждає та позбавлена коштів існування. Таким чином, позивач вважає, що сума моральної шкоди спричиненої порушення прав позивача, що призвело до моральних страждань, втрати моральних життєвих зв`язків становить 10 000 гривень.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, визнати незаконними та скасувати зазначені накази, поновити її на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2021 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано незаконним наказ № 115-од від 04 грудня 2020 р. «Про збільшення амбулаторного прийому сімейними лікарями» комунального некомерційного підприємства «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 150 гривень.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської міської ради Запорізької області у дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні частини позову, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у якому посилався на безпідставність позовних вимог та просив відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 01.02.2014 р. працювала на посаді лікаря загальної практики сімейної медицини Василівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області (про що свідчить наказ КЗ «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» ВРР ЗО (т.1 а.с. 249) та запис № 15 від 01.02.2014 р. в трудовій книжці НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 16)).

Комунальний заклад «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області перейменовано в комунальне некомерційне підприємство «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області (про що свідчить запис № 16 від 03.12.2018 р. в трудовій книжці НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 16)).

В подальшому назва комунального некомерційного підприємства «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області була змінена на комунальне некомерційне підприємство «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської міської ради Запорізької області (про що свідчить Виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с. 103, 211, 237, т. 2 а.с. 189) та статут КНП «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» ВМР ЗО (т. 2 а.с. 135-149)).

Однією з позовних вимог була визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 115-од від 04.12.2020 р. «Про збільшення амбулаторного прийому сімейними лікарями».

Ця частина позовних вимог судом першої інстанції була задоволена і судове рішення в цій частині вимог не є предметом апеляційного перегляду, позаяк не оскаржене сторонами.

Позивачем оскаржується судове рішення серед іншого в частині відмови у позові про визнання незаконним та скасування наказу № 18-ктр від 15.01.2021 р. «Про оголошення догани сімейному лікарю ОСОБА_1 ».

В цій частині позовних вимог суд першої інстанції дослідив фактичні обставини справи та встновив, що наказом КНП «Василівський ЦПМСД» ВРР ЗО № 60-од від 02.07.2020 р. «Про направлення екстрених повідомлень при зверненні медичних працівників, які захворіли на COVID-19» був затверджений «Порядок направлень екстрених повідомлень при зверненні медичних працівників, які захворіли на COVID-19» (з додатками №№ 1 та 2 якими затверджені зразки екстрених повідомлень та порядок його заповнення) (т. 1 а.с. 160, т.2 а.с. 13, 14).

Підставою для видачі цього наказу була вимога п. 6 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337) відповідно до якої заклад охорони здоров`я зобов`язаний невідкладно передати з використанням засобів зв`язку (факс, телефонограма, електронна пошта) та протягом доби на паперовому носії екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) на виробництві (у разі можливості з висновком про ступінь тяжкості травм) за формою згідно з додатком 1: підприємству (установі, організації), де працює потерпілий або на якому він виконував роботу; територіальному органові Держпраці за місцем настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння); робочому органові виконавчої дирекції Фонду соціального страхування за місцем настання нещасного випадку.

З наказом № 60-од від 02.07.2020 р. «Про направлення екстрених повідомлень при зверненні медичних працівників, які захворіли на COVID-19» позивач була ознайомлена 20.07.2020 р. (про що свідчить протокол № 8 від 20.07.2020 р. (т.1 а.с.162, т. 2 а.с. 15)) та 21.12.2020 р. (про що свідчить протокол наради № 20 від 21.12.2020 р. (т.1 а.с.162, т. 2 а.с. 16)).

Відповідно до «Порядку направлень екстрених повідомлень при зверненні медичних працівників, які захворіли на COVID-19» сімейні лікарі повинні негайно повідомити завідуючого АЗПСМ у разі видачі листка непрацездатності пацієнту (медичному працівнику) на корона вірусну інфекцію. Протягом двох годин направити екстрене повідомлення на електронну адресу: Василівського відділення Фонду соціального страхування, головного управління Держпраці у Запорізькій області, підприємству (установі, організації) де працює медичний працівник, або на якому він виконував роботу. Протягом доби направити екстренне повідомлення на паперових носіях на поштові адреси: Василівського відділення Фонду соціального страхування, головного управління Держпраці у Запорізькій області, підприємства, де працює захворілий (медичний працівник).

17.12.2020 р. завідувач Василівського АЗПСМ ОСОБА_6 направила на ім`я директора КНП «Василівський ЦПМСД» ВРР ЗО доповідну записку в якій повідомила, що позивач ухиляється від направлення екстреного повідомлення на хворого COVID-19 медичного працівника медичну сестру ОСОБА_5 , яка працює у Василівському АЗПСМ та з 01.12.2020 р. знаходиться на лікарняному з діагнозом корона вірусна інфекція (т.1 а.с. 152, т.2 а.с. 3).

В цій частині позовних вимог судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення позивачки до дисцп/иплінарної відповідальності з огляду на наступне.

За наказом № 415-ктр від 22.12.2020 р. «Про проведення службового розслідування щодо порушення трудової дисципліни сімейного лікаря ОСОБА_1 », була створена комісія з проведення службового розслідування порушення трудової дисципліни сімейного лікаря ОСОБА_1 .

Комісія з проведення службового розслідування порушення трудової дисципліни сімейного лікаря ОСОБА_1 врахувала пояснювальну записку від 12.01.2021 р. надану позивачем, у якій вона зазначила, що медична сестра ОСОБА_5 знаходилась на лікарняному з 01.12.2020 р. Позитивний результат тесту став відомий 07.12.2020 р. Екстрене повідомлення необхідно подавати на спеціальному бланку, якого в неї не було. На її прохання завідувач Василівського АЗПСМ ОСОБА_6 надала вказаний бланк екстреного повідомлення лише 18.12.2020 р. В саме в цей день позивач подала екстрене повідомлення.

Разом з тим, комісія з проведення службового розслідування порушення трудової дисципліни сімейного лікаря ОСОБА_1 на своєму засіданні 14.01.2021 р. встановила позивач з порядком направлення екстрених повідомлень була ознайомлена та мала можливість отримати їх у секретаря КНП «Василівський ЦПМСД» ВРР ЗО.

Судова колегія враховує, що наказ № 18-ктр від 15.01.2021 р. «Про оголошення догани сімейному лікарю ОСОБА_1 » не суперечить закону та не може бути скасований з огляду наступне.

Позивач, заперечуючи проти оголошеної догани, посилається на те, що завідуюча лабораторії не забезпечила її відповідними бланками для направлення таких екстрених повідомлень, а крім того, обов`язок направляти екстрені повідомлення покладено не на лікаря, а на завідувача АЗПСМ.

Разом з тим, позивач була ознайомлена зі змістом наказу № 60-од від 02.07.2020 р. та формою екстрених повідомлень, бланки цих повідомлень знаходилися у її безпосереднього керівника завідуючої амбулаторією ОСОБА_6 , які позивач мала можливість безперешкодно отримати, а тому зобов`язана була сумлінно, своєчасно і точно виконувати вказаний наказ, однак безпідставно не зробила цього.

Як зазначив суд першої інстанції, подання екстрених повідомлень передбачені чинним законодавством, а саме п. 6 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337). Відповідно до п. 2.1 посадової інструкції лікаря загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_1 в своїй роботі повинна була керуватися в тому числі і вказаним нормативно-правовим актом. Однак, безпідставно не зробила цього.

Судова колегія, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в цій частині вирішення спору, вважає їх переконливими з огляду на наступне.

Нормативно-правовий акт, який регулює порядок розслідування, - це Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 (далі - Порядок № 337).

За зазначеним порядком заклад охорони здоров`я (лікуючий лікар), до якого звернувся медичний працівник і вважає, що його захворювання може бути пов`язане з виконанням професійних обов`язків, або роботодавець медичного працівника (заклад охорони здоров`я, де працює медичний працівник) після отримання відповідного лабораторного підтвердження діагнозу COVID-19 має сформувати екстрене повідомлення про звернення медичного працівника з посиланням на гостре професійне захворювання за формою, визначеною Додатком 1 Порядку № 337;

Таке екстрене повідомлення заклад охорони здоров`я (лікуючий лікар або роботодавець) повинен надіслати з використанням засобів зв`язку (факс, телефонограма, електронна пошта) та протягом доби на паперовому носії: а) територіальному органу Держпраці; б) відділенню управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України за місцем настання гострого професійного захворювання (далі - робочий орган виконавчої дирекції Фонду).

Несвоєчасне подання екстреного повідомлення (Додаток 1) та повідомлення (Додаток 2) тягнуть за собою відповідальність, передбачену статтею 165-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи зазначені положення, та упорядкованість дій по складенню та направленню таких екстрених повідомлень в установі відповідача, лікар мала усвідомлювати свій обов`язок, його важливість в умовах поширювання інфекційного захворювання.

Посилання позивача на незабезпеченість відповідними бланками не є переконливим, позаяк позивачем на надано жодних доказів на підтвердження того, що вона не мала можливості своєчасно отримати відповідні бланки або повідомляла адміністрацію закладу про будь-які складнощі ї забезпеченням її цими бланками.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу № 18-ктр від 15.01.2021 р. «Про оголошення догани сімейному лікарю ОСОБА_1 ».

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасувати наказу відповідача № 21-ктр від 19.01.2021 р. «Про звільнення сімейного лікаря ОСОБА_1 за прогул» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити позивача на посаді сімейного лікаря Василівського АЗПСМ з 19 січня 2021 р, судова колегія вважає, що вони є обґрунтованими, позов в цій частині підлягає задоволенню з огляду на такі фактичні обставини справи та надані сторонами докази.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2020 р. позивач звернулася до відповідача із двома заявами. В одній прохала надати їй відпустку без збереження заробітної плати на 24, 28, 29 грудня 2020 р. за сімейними обставинами (т. 1 а.с. 36, т.2 а.с. 36). В другій просила надати їй щорічну тарифну відпустку строком на 1 день на 30.12.2020 р. (т. 1 а.с. 37, т.2 а.с. 37).

Як встановив суд першої інстанції, ці заяви позивача були обумовлені необхідністю термінового виїзду в інший населений пункт, де тяжко захворіли на короно вірусну інфекції її мати та сестра.

Фактично після подання таких заяв, позивачка виїхала та з 24 по 28 грудня 2020 р. перебувала в с. Привільному Миколаївської області (про що свідчать посадочний документ (т.1 а.с. 53), посадочний документ (т.1 а.с. 54), квиток на автобус від 28.12.2020 р. та чек № 469766 (т. 1 а.с. 55)).

Суд першої інстанції вважав доведеною поважність причин виїзду з огляду на те, що в цьому населеному пункті проживають мати позивача ОСОБА_3 (про що свідчать: свідоцтво про народження НОМЕР_2 (т.1 а.с. 17); свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 (т.1 а.с. 18); заява від 18.05.2021 р. (т.2 а.с. 203); свідоцтво про народження, видане 29.07.2021 р.) та сестра ОСОБА_4 (про що свідчать: свідоцтво про народження НОМЕР_4 (т.1 а.с. 22); свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_5 (т.1 а.с. 23)).

ОСОБА_4 в період з 13.12.2020 р. по 28.12.2020 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП «Новобузька центральна районна лікарня» НРР з діагнозом коронавірусна інфекція COVID-19 (про що свідчать: виписка із медичної карти (т.1 а.с. 38); листок непрацездатності АДШ № 543379 (т. 1 а.с. 40); листок непрацездатності АДН № 047923 (т. 1 а.с. 41)).

ОСОБА_3 в період з 25.12.2020 р. по 06.01.2021 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня № 1» ММР з діагнозом коронавірусна інфекція COVID-19 (про що свідчать: виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 5893 (т.1 а.с. 39); довідка № 1161 від 28.12.2020 р. та довідка № 31 від 06.01.2021 р. (т. 1 а.с. 42)).

Актами № 1 від 24.12.2020 р., № 2 від 28.12.2020 р. та № 3 від 30.12.2020 р. була зафіксована відсутність позивач на робочому місці 24, 28, 30 грудня 2020 р. (т. 1. а.с. 164 - 166, т. 2 а.с. 42, 44, 50).

З Доповідної записки старшої медичної сестри відповідача ОСОБА_7 від 24.12.2020 р. (т.2 а.с. 39) вбачається, що вона в телефонному режиму з`ясувала у відповідача причини її відсутності на робочому місці, а саме, що вона за межами міста та написала заяви, які залишила у відділі кадрів.

З пояснювальної медичної сестри відповідача ОСОБА_5 від 24.12.2020 р. (т.2 а.с. 43) вбачається, що позивач повідомив їй напередодні, що її не буде на робочому місці у зв`язку із захворюванням матері і сестри, та необхідністю від`їзду до лікарні до них.

З графіку амбулаторного прийому сімейних лікарів Василівського АЗПСМ на грудень з 28 по 31 грудня 2020 р. (т.2 а.с. 40, 70) вбачається, що у позивача 28, 29, 30 та 31 грудня 2020 р. був запланований амбулаторний прийом пацієнтів.

З журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів (т.2 а.с. 45 - 49) вбачається, що позивач амбулаторний прийом не вела 24, 28 та 30 грудня 2020 р., а, відповідно, 29 та 31 грудня 2020 р. вела амбулаторний прийом.

За час відсутності позивача її обов`язки виконувала лікар ОСОБА_8 (про що свідчать наказ № 416-к/тр від 24.12.2020 р. (т.2 а.с. 52) та заява від 24.12.2020 р. (т.2 а.с. 51)).

В своїй пояснювальній записці від 04.01.2021 р. (т.2 а.с. 55) позивач виклала свої пояснення з приводу її відсутності на робочому місці 28.12.2020 р. Позивач зазначила, що 23.12.2020 р. написала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з необхідністю допомогти хворим на корона вірусну інфекцію мами та сестри, які мешкають в Миколаївській області. Оскільки ні в кого з керівництва 23.12.2020 р. вона не змогла підписати цю заяву, то залишила її в секретаря та уїхала.

В своїй пояснювальній записці від 04.01.2021 р. (т.2 а.с. 55) позивач виклала свої пояснення з приводу її відсутності на робочому місці 30.12.2020 р. Позивач зазначила, що з начальником відділу кадрів вона узгодила, що 30.12.2020 р. вона використає один день своєї відпустки. 23.12.2020 р. написала заяву про надання їй 30.12.2020 р. відпустки та залишила цю заяву у секретаря.

Протоколом № 1 від 05.01.2021 р. комісії з проведення службового розслідування щодо відсутності позивача на робочому місці (т. 1 а.с. 167, т.2 а.с. 58) вирішено внести пропозицію директору щодо звільнення позивача за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення з цих підстав передбачає згоду профспілки .

З листа від 29.04.2021 р. голови первинної профспілкової організації позивача (т. 2 а.с. 160) вбачається, що станом на 04.06.2020 р. позивач була членом профспілки КНП «Василівський Центр ПМСД» ВРР ЗО.

З листа голови Василівської районної організації ППОЗУ від 23.06.2021 р. вбачається, що позивач станом насічень 2021 р. була членом профспілки працівників охорони здоровя України (т. 3 а.с. 4).

З листа голови Василівської районної організації ППОЗУ від 21.09.2021 р. вбачається, що позивач була членом первинної профспілкової організації КНП «Василівський Центр ПМСД» ВМР ЗО

11.01.2021 р. відповідач направив голові профспілкового комітету КНП «Василівський Центр ПМСД» ВРР ЗО подання від 06.01.2021 р. «Про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогул» (т. 1 а.с. 169, т.2 а.с. 71). В цьому поданні відповідач просив надати згоду на звільнення позивача за прогули, які вона вчинила 24, 28, 30 грудня 2020 р.

З Протоколу № 1 засідання профспілкових зборів колективу Василівської амбулаторії ЗПСМ від 14.01.2021 р. (т.1 а.с. 43, т.2 а.с. 75, а.с.111) вбачається, що цих зборах розглядалося питання надання згоди на звільнення позивача. За результатом зборів було прийняте рішення звільнення позивача не погоджувати та просити профспілковий комітет клопотати перед відповідачем про перегляд рішення про звільнення позивача.

З Протоколу № 1 від 15.01.2021 р. зборів профспілкового комітету КНП «Василівський Центр ПМСД» ВРР ЗО (т.1 а.с. 44, 45) вбачається, що цих зборах розглядалося подання відповідача про отримання згоди на звільнення позивача. За результатом зборів було прийняте рішення звільнення позивача не погоджувати.

З виписки із протоколу № 1 засідання профспілкового комітету КНП «Василівський Центр ПМСД» ВРР ЗО від 15.01.2021 р. (т.1 а.с. 171, т.2 а.с. 76, 110) вбачається, що за результатом розгляду подання відповідача про отримання згоди на звільнення відповідача було прийняте рішення не погоджуватися зі звільненням позивача з чисто людських факторів. Більше ніяких обґрунтувань непогодження звільнення позивача в цьому протоколі не міститься.

Листом - запереченням від 18.01.2021 р. голова первинної профспілкової організації повідомила відповідача про результати розгляду його подання щодо надання згоди на звільнення позивача (т.2 а.с. 74, 109)

Незважаючи на незгоду профспілки з поданням на звільнення позивачки, наказом відповідача № 21-ктр від 19.01.2021 р. «Про звільнення сімейного лікаря ОСОБА_1 за прогул» (т. 1 а.с. 48, т.2 а.с. 77) позивач була звільнена відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за відсутність на робочому місці без поважних причин. Підставою для видачі наказу були: наказ № 444-р від 24.12.2020 р. «Про проведення службового розслідування за фактом відсутності працівника на роботі»; акти про відсутність на робочому місці від 24, 28, 30 грудня 2020 р..

Судова колегія враховує що навіть обґрунтування незгоди профспілки зі звільнення мотивами «людських факторів», зумовлює обов`язок роботодавця обґрунтувати доцільність звільнення з огляду на встановлені фактичні обставини та принципи розумності та справедливості.

Так, допитані судом першої інстанції свідки, які були присутніми на засіданні профспілки та приймали рішення пояснювали суду, що ОСОБА_1 , була відсутня на роботі 24 та 28 грудня 2020 р., тому, що їздила до матері та сестри оскільки вони обидві захворіли на ковід. 30 грудня 2020 р. була відсутня на роботі так як була відпустка. ОСОБА_1 намагалася підписати у керівництва свої заяви на відпустки, але завідувача амбулаторією та директора не було, а заступник директора не підписала її заяви. На засіданні було прийняте рішення не давати згоду на звільнення оскільки догляд за хворими родичами це поважна причина відсутності на роботі. Сестра була в реанімації, а мати також захворіла на ковід. За результатами засідання профспілки прийняте рішення клопотати перед керівництвом не звільняти ОСОБА_1 . За час відсутності ОСОБА_1 її пацієнтів 24, 28, 30 грудня 2020 р. прийняли інші лікарі.

За матеріалами справи позивач тривалий час працювала на займаній посаді без будь-яких зауважень та доган, жодних відомостей про те, що її відсутність на робочому місці потягла негативні невиправні наслідки відповідачем на надано.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 23.12.2020 р. зверталася до відповідача із заявою про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 24, 28, 29 грудня 2020 р. за сімейними обставинами. Відсутність позивача була обумовлена тим, що вона перебувала в с. Привільному Миколаївської області у зв`язку з необхідністю допомогти матері та рідній сестрі, які були хворі на коронавірусну інфекцію.

Враховуючи похилий вік матері позивача, враховуючи можливі наслідки хвороби на коронавірусну інфекцію у виді смерті хворого (які загально відомі) суд першої інстанції вважав поважними причинами відсутність позивача на робочому місці 24 та 28 грудня 2020р.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду і на те, що профспілка також вважала ці причини відсутності на роботі поважними та не надавала згоду на звільнення.

Разом з тим, суд першої інстанції зробив висновок що позивач була відсутня на робочому місці 30.12.2020 р. вважаючи, що вона має право на один день щорічної основної відпустки. На думку суду першої інстанції невихід позивача 30.12.2020 р. на роботу у зв`язку з самовільним використанням нею відпустки не є поважною причиною відсутності позивача на роботі та є прогулом.

Такий висновок суду суперечить власним твердженням про те, що сама відсутність на роботі позивачки була зумовлена поважними причинами - хворобою близьких людей.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Право вирішувати питання про те, чи підлягає звільненню працівник з урахуванням ступеню тяжкості правопорушення належить виключно роботодавцеві.

Позивач була звільнена за скоєння нею низки прогулів 24, 28 та 30 грудня 2020 року.

Суд першої інстанції вважав, що вона допустила прогул лише 30 грудня 2020 року.

За п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Суд першої інстанції самостійно зробив висновок про те, що у відповідача було право на звільнення позивачки навіть за відсутність на роботі лише 30 грудня.

Таким чином суд першої інстанції фактично самостійно змінив наказ про звільнення, позаяк вважав достатніми підставами для звільнення відсутність на роботі 30 грудня.

Натомість позивач була звільнена за низку прогулів, а сама по собі відсутність на роботі лише 30 грудня не досліджувалася роботодавцем як підстава для звільнення.

В своєму позові позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 січня 2021 р. до дня поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За період вимушеного прогулу в межах одного року кількість робочих днів становила 307.

Середньоденний заробіток позивачки становить ( 32050 :41) -781 гр., а відтак середній заробіток за час вимушеного прогулу становить ( 721х307 ) - 239 767 гр.

Ця сума має бути сплачена позивачці як компенсація вимушеного прогулу, але за вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн.

Ці вимоги не підлягають задоволенню з урахуванням фактичних обставин справи та тієї обставини, що сам по собі факт поновлення порушеного права та оплати вимушеного прогулу є достатньою компенсацією моральної шкоди. Інших переконливих підстав, які свідчили б про необхідність стягнення моральної шкоди позивачем не надано.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2021 року по цій справі скасувати в частині вирішення питання про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 21-ктр від 19 січня 2021 року про звільнення сімейного лікаря ОСОБА_1 за прогул.

Поновити ОСОБА_1 на посаді сімейного лікаря Василівської АЗПСМ (амбулаторія загальної практики сімейної медицини).

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного року у розмірі 239 767 гр. ( з вирахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів) .

Рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах одного місяця допустити до негайного виконання.

В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 6 червня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко