Дата документу 23.06.2022
Справа № 334/5822/21
Провадження № 2/334/482/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

в складі головуючого судді: Добрєва М.В.,

при секретарі судових засідань: Саламаха С.В.,

розглянувши в приміщенні Ленінського районного суду міста Запоріжжя в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення податкової застави, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення податкової застави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони є співвласниками житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 . В червні 2021 року хм стало відомо, що на даному будинку є податкова застава, вони звернулися до відповідача з листом про припинення податкової застави, але їм було відмовлено.

Наявність обтяження у виді податкової застави внаслідок боргу у попереднього власника порушує права позивачів, що стало підставою для звернення до суду.

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, оскільки податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені. За даними інформаційно-телекомунікаційної системи органів ДПС «Податковий блок» у інтегрованих карках платників податків ОСОБА_5 , колишнього власника спірного житлового будинку, наявний податковий борг по податку на нерухоме майно у розмірі 208366,77 грн. та по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 3400,00 грн., також наявна заборгованість по ЄСВ у розмірі 45269,49 грн.

У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, таке майно звільняється від податкової застави з дня отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету від продажу майна. Доказу сплати позивачем коштів за придбане майно надано не було.

Представник позивачів адвокат Лучко О.М. у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 направила до суду заяву з проханням слухати справу в її відсутності, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі.

Третя осіба ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2021 р. відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 .

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, згідно Свідоцтв від 18.05.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О., відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта ВП № 63236184 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного ОСОБА_7 , приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області посвідчено, що позивачам в рівних частках кожному, належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 588,1 кв.м., документ, що посвідчує право власності: договір купівлі-продажу, посвідчений Нечипуренко Г.Ф., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 17.11.2011 року № 2339. Крім того, у Свідоцтві від 18.05.2021 року вказано, що позивачі виявили бажання залишити за собою майно в рахунок погашення суми боргу, що раніше належало ОСОБА_5 .

04.09.2018 року зареєстрована податкова застава на майно (житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) згідно акту про опис майна № 32/828 виданого Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Запорізьким окружним адміністративним судом 07.10.2020 року по справі № 280/4464/20 прийнято рішення про стягнення податкового боргу з ОСОБА_5 . Виконавчий документ направлений 24.11.2020 року до Дніпровського ВДВС ЗМУЮ. 08.12.2020 року отримана постанова про відкриття виконавчого провадження по ВП № 63841827.

Позивачі зазначають, що наявність саме цього обтяження у виді податкової застави перешкоджає розпорядженню майном та порушує їх право власності.

Правовідносини пов`язані з застосуванням податкової застави регулюються Податковим кодексом України та Порядком застосування податкової застави контролюючими органами

Згідно ст.ст. 88.1, 88.2 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до ст. 89.3 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно ст. 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Тобто, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Згідно ст. 93.4 ПК України у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Згідно п. 7 розд. 1 Порядку застосування податкової застави контролюючими органами право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 глави 9 розділу II цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Відповідно до п. 9 розд. 1 право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 статті 89 глави 9 розділу II Кодексу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Згідно п. 1, 3 розд. 5 Порядку застосування податкової застави контролюючими органами платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з дня отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді про надання (ненадання) згоди. У разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу платник податків несе відповідальність відповідно до закону.

Розд. 6 Порядку передбачає, що у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7). Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу. У випадках, передбачених пунктом 100.11 статті 100 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави за умови отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету в рахунок погашення розстрочених (відстрочених) сум та плати за користування таким розстроченням (відстроченням) в повному обсязі. У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 глави 9 розділу II Кодексу таке майно звільняється з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Тобто, порядок припинення податкової застави чітко врегульований нормами права. Здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди органу доходів і зборів платник податків тягне за собою передбачену законом відповідальність. Під час дії податкової застави ні власник, ні особи, які вважать себе власниками майна, що перебуває у податковій заставі, без дозволу органу доходів і зборів не можуть вчиняти дії щодо цього майна.

Чинним законодавством передбачено виключні підстави припинення податкової застави, а саме визначених підпунктами 93.1.1-93.1.4 пункту 93.1 статті 93 розділу ІІ Податкового Кодексу та у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 розділу ІІ Кодексу з дня отримання органом доходів і зборів підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Варто зазначити, що податкова застава була зареєстрована 04.09.2018 р., а власниками житлового будинку АДРЕСА_1 позивачі стали 18.05.2021 року, тобто після внесення відомостей про обтяження.

Відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке нерухоме майно без обтяжень.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Беручи до уваги те, що підстави для припинення податкової застави відсутні, позовна заява про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення податкової застави задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 88, 89, 93 ПК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 211, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 279, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,- суд, -

ВИРІШИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом припинення податкової застави - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Добрєв М. В.