ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/991/22 Справа № 705/2554/16-ц
УХВАЛА

08 липня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2022 року про відмову в направленні справи за встановленою юрисдикцією у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним було закрито та роз`яснено, що розгляд вказаної справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду із заявою, в якій просив суд направити справу № 705/2554/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та просив скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким направити справу № 705/2554/16-ц за встановленою юрисдикцією.

27 червня 2022 року матеріали справи № 705/2554/16-ц витребувано в Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Після надходження витребуваних матеріалів справи до суду апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду з таких підстав.

У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року).

Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

За змістом ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст. 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені ст. 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. В цьому переліку відсутня така ухвала як ухвала про направлення справи за встановленою юрисдикцією чи про відмову в такому направленні.

В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 листопада 2021 року у справі № 520/14132/18 (провадження № 61-13531сво21), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок про застосування норми права, який полягає у тому, що тлумачення та застосування положень ст. 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що спір між ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним не вирішений в межах цієї справи.

Отже, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, вирішення спору між сторонами по суті в суді господарської юрисдикції, у даному випадку не порушено.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2022 року з підстав, визначених п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, оскільки ухвала про направлення справи за встановленою юрисдикцією, яка постановлена відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України, не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 353, 357 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2022 року про відмову в направленні справи за встановленою юрисдикцією у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінанс» про визнання іпотечного договору недійсним, - повернути особі, що її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко