Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2022 Справа №607/22708/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Бригідир І.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути із відповідача в користь позивача 36 594 (тридцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 72 коп. завданої йому матеріальної шкоди та 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 13 липня 2018 року ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу закладу громадського харчування «Гостинний дім «Зодіак», що по вул. Січових Стрільців, 15 в с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області, наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_1 від якого позивач впав на спину, вдарившись головою до асфальтового покриття. Внаслідок таких дій відповідача та падіння з висоти власного зросту позивач отримав перелом кісток склепіння і основи черепа, рани лівої скронево-тім`яної-потиличної ділянки епідуральної гематоми у лівій гемісфері головного мозку, протиударних вогнищ забою речовини головного мозку у правій тім`яно-скроневій ділянці, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 заподіяно значну матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у витратах на лікування, здійснених з моменту поступлення потерпілого в лікувальний заклад. Окрім безпосередніх витрат на медикаменти, здійснено ряд витрат на обстеження, що підтверджується квитанціями та чеками. Загальна сума витрат на лікування становить 29 322, 86 грн.Порушення прав на отримання відшкодування шкоди триває до цього часу. Вказане цілком відповідає правам, наданим ст. 625 ЦК України, та з метою компенсації знецінення коштів, витрачених раніше на лікування та обстеження, позивач вважає за необхідне привести розмір позовних вимог до реальної купівельної спроможності, із врахуванням індексу інфляції, за період із 08 вересня 2018 року по 07 грудня 2021 року. Таким чином, майнова шкода заподіяна злочином, станом на 07 грудня 2021 року (із врахуванням індексу інфляції) становить 29 322,86грн. +7 271,86грн. (сукупний розмір інфляційних втрат) = 36 594 грн. 72 коп. Крім того, неправомірним діями ОСОБА_2 , позивачу було завдано й моральну шкоду, яка полягає удушевних та психологічних стражданнях з приводу значної втрати здоров`я, тривалого лікування та його наслідків, що переслідують його до цього часу.

Отримані тілесні ушкодження створили для нього важкий психологічний дискомфорт. До отримання травм, позивач вів активний спосіб життя, займався спортом. Тепер йому взагалі заборонено займатись будь-яким видом фізичної активності. Позивач вже не зможе відновити своє попереднє життя, оскільки незначна фізична активність швидко викликає головний біль та головокружіння. При цьому, права нога і права рука починають терпнути, а якщо він продовжує активність, то взагалі перестає їх відчувати. Після отриманих ушкоджень мозку йому важко зосередитись на навчанні, він не може довго читати. До цього часу він погано чує на ліве вухо. Всі наведені переживання та негативні емоції призвели до погіршення сну, значного посилення дратівливості і нестриманості, а також обмеження кола спілкування, що знову-таки поглиблює негативні переживання. Його звичні стосунки порушились, тепер він не ходить відпочивати із друзями на дискотеку, він відчуває підсвідомий страх того, що може зустріти там когось схожого на його кривдника. У зв`язку з цим, позивач змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого способу життя, оскільки, наслідки для його здоров`я, змінили його звичний спосіб життя та позбавили можливості приділяти належну увагу своїм знайомим та друзям. Завдану позивачу моральну шкоду, останній оцінює в розмірі 750 000,00 грн., яку просить стягнути в його користь.

Ухвалою від 13 грудня 2021 року у даній справі відкрито провадження та ухвалено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

23 серпня 2022 рокуу даній справі за наслідками проведеного підготовчого судового засідання закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Відповідач, ОСОБА_2 відзиву на позов не подав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив наступні обставини

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2021 року у справі №607/26191/19, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено йому покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі.

Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2021 року відносно ОСОБА_2 скасовано.

Звільнено ОСОБА_2 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України та відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження відносно нього закрито, оскільки, в ході апеляційного розгляду встановлено, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення і до набрання чинності ухваленого відносно нього вироку, минуло понад три роки, протягом цього періоду він не ухилявся від досудового розслідування або суду, то обвинувачений може бути звільнений від кримінальної відповідальності, на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України.

Цивільні позови прокурора Тернопільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації та потерпілого ОСОБА_1 , залишено без розгляду.

Відповідно до вказаного вироку встановлено, що « 13 липня 2018 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу закладу громадського харчування «Гостинний дім «Зодіак», що по вул. Січових Стрільців, 15 в с. Мишковичі Тернопільського району Тернопільської області під час словесного конфлікту із ОСОБА_1 , діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс удар кулаком правої руки в праву ділянку обличчя потерпілому, від якого останній впав на спину, вдарившись лівою задньо-боковою частиною голови до асфальтованого покриття. Внаслідок падіння з висоти власного росту та зіткнення потиличної ділянки голови із асфальтованим покриттям, потерпілий ОСОБА_1 отримав травму голови у вигляді перелому кісток склепіння і основи черепа, рани лівої скронево-тім`яної-потиличної ділянки, епідуральної гематоми у лівій гемісфері головного мозку, протиударних вогнищ забою речовини головного мозку у правій тім`яно-скроневій ділянці, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння…».

В силу вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цієї особою.

Таким чином, не підлягає доказуванню винуватість ОСОБА_2 у заподіянні тілесних ушкоджень 13 липня 2018 року близько 01 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 під час словесного конфлікту із ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).

Статтею 1177 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_1 , останнім надано квитанції та чеки про придбання медикаментів, а саме: за 13 липня 2018 року - на загальну суму 2 443,64 грн.; за 14 липня 2018 року на загальну суму 2 596,98 грн.; за 15 липня 2018 року - на загальну суму 2 151,73 грн.; за 16 липня 2018 року на загальну суму 1 806 грн. 98 коп.; за 17 липня 2018 року на загальну суму 1 523,30 грн.; за 18 липня 2018 року на загальну суму 3 219,40 грн.; за 19 липня 2018 року на загальну суму 501,43 грн.; за 20 липня 2018 року 2 698,44 грн.; за 21 липня 2018 року на загальну суму 78,08 грн.; за 22 липня 2018 року на загальну суму 615,25 грн.; за 23 липня 2018 року на загальну суму 1 112,59 грн.; за 24 липня 2018 року 1 105,92 грн.; за 25 липня 2018 року на загальну суму 21,48 грн.; за 27 липня 2018 року на загальну суму 851,96 грн.; за 30 липня 2018 року на загальну суму 1 192,32 грн.; за 07 вересня 2018 року на загальну суму 453,86 грн.

Також, позивачем здійснено ряд витрат на обстеження, внаслідок заподіяння йому відповідачем травми, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів: від 13 липня 2018 року на суму 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за обстеження органів грудної порожнини; від 13 липня 2018 року на суму 1 200 (одна тисяча двісті) гривень за обстеження органів черевної порожнини; від 13 липня 2018 року на суму 1 000 (одна тисяча) гривень за ургентне обстеження головного мозку; від 13 липня 2018 року на суму 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за обстеження головного мозку; від 16 липня 2018 року на суму 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за обстеження головного мозку; від 26 липня 2018 року на суму 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за обстеження головного мозку; від 29 серпня 2018 року на суму 1 350 (одна тисяча триста п`ятдесят) гривень за МРТ головного мозку. Загальна вартість обстежень становить 6 950 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Таким чином, загальна сума витрат підтверджена квитанціями та чеками становить 29 322, 86 грн., яку суд вважає, що слід стягнути із відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Враховуючи наведене, дослідивши та оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до переконання, що вимоги позивача в частині відшкодування відповідачем ОСОБА_2 матеріальної шкоди завданої вищевказаним правопорушенням підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача інфляційних втрат в розмірі 7 271,86 грн. суд зазначає наступне

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на позадоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Позивач, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, що мав місце 13 липня 2018 року.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Суд вважає, що зволікання відповідача із відшкодуванням позивачу матеріальної шкоди, завданої злочином надає право ОСОБА_1 вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Також суд зазначає, що відповідачу достеменно було відомо про понесені кошти позивачем на своє лікування, оскільки він брав участь у розгляді судом кримінального провадження, що підтверджується ухваленим вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.05.2021 року та ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року. Однак, не здійснив відшкодування ОСОБА_1 понесених витрат на лікування, внаслідок вчиненого ним злочину.

Згідно, наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, що сума інфляційних втрат, за період із вересня 2018 року по жовтень 2021 року, складає 7 271,86 грн., яку слід стягнути із відповідача у користь позивача, задовольнивши його вимоги у цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачеві з боку відповідача.

Позивач зазнав душевних, психологічних та фізичних страждань з приводу значної втрати здоров`я, тривалого лікування та його наслідків. ОСОБА_1 прийшов до свідомості через кілька днів, після отримання травм, його стан розцінювався лікарями, як важкий. Йому були завдані тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя, він пройшов тривалий курс реабілітації, відбулися кардинальні зміни в його житті, він постійно відчуває наслідки отриманих травм внаслідок злочинних дій відповідача.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивача до відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 100 000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає розумним та співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу та буде відповідати наслідкам протиправних дій відповідача.

Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, а також досліджені докази, суд приходить висновку, що між неправомірними діями відповідача та шкодою, завданою позивачу ОСОБА_1 , є безпосередній причинний зв`язок, відтак суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача щодо відшкодування шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому позовні вимоги у цій частині слід задовольнити частково на суму 100 000 (сто тисяч) гривень.

Також, з відповідача ОСОБА_2 в користь держави слід стягнути 1364, 85 грн. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 29 322 (двадцять дев`ять тисяч триста двадцять дві) грн. 86 коп. завданої матеріальної шкоди, 7 162 (сім тисяч сто шістдесят дві) грн.. 29 коп. інфляційних нарахувань, а також 100 000 (сто тисяч) грн., завданої моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 у користь держави 1 364 (одну тисячу триста шістдесят чотири) грн. 85 коп. судового збору.

У решті вимог, відмовити.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан