Номер провадження: 22-ц/813/7705/22
Справа № 521/7051/22
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Савіна Сергія Олександровича на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та звільнення нежитлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та звільнення нежитлового приміщення. В якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості, що виникла з Договору оренди від 01.07.2021 року, у розмірі 455461,73 гривні, яка складається з: суми основного боргу: 101100,00 гривень; неустойки: 344760,00 грн; 3% річних : 1412,63 грн; інфляційні витрати: 8189,10 грн. В обґрунтування позову, також позивач зазначив, що вказана сума заборгованості виникла у зв`язку з невиконанням Відповідачкою взятих на себе зобов`язань відповідно до Договору оренди від 01.07.2021 року (а.с. 3-6).

Разом з позовною заявою, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову в якій Позивач просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 23-24).

25 травня 2022 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси вирішено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення (а.с. 30-34).

29 липня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савіна Сергія Олександровича на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Представник апелянта не погоджується з оскаржуваною ухвалою та вважає її такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права та без врахування фактичних обставин справи. Так, представник апелянта зазначає, що предметом позову є, зокрема, стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 загальної суми заборгованості, що виникла з договору оренди від 01.07.2021 року у розмірі 455461,73 грн. Підставою позову є те, що ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов`язання за договором від 01.07.2021 року, з грудня 2021 року орендну плату не сплачує чим грубо порушує істотні умови даного договору. На думку представника апелянта, факт невиконання відповідачем взятих на себе обов`язків є достатнім та однозначним підтвердженням того, що відповідач не має наміру сплачувати грошові кошти за договором оренди від 01.07.2021 року та може відчужити власне майно на користь третіх осіб, що зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки іншого майна відповідач не має. Також, представник апелянта повідомляє, що про наявність оскаржуваної ухвали апелянтові стало відомо 27 липня 2022 року з ЄДРСР, копію тексту даної ухвали не отримував. З огляду на викладене, представник апелянта просить поновити строк на оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року, апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити, накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 46-49).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони про час та порядок проведення судового засідання 15 грудня 2022 року повідомлені належним чином. 13 грудня 2022 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Наседкіна Олега Ігоровича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак дана заява була подана з пропуском строку, передбаченого ст. 212 ЦПК України, а тому залишена без розгляду. Апелянт та його представник клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали.

15 грудня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Наседкіна Олега Ігоровича, в яких представник відповідача, виклавши обставини справи, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 89).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що способи забезпечення позову, про застосування яких просить заявник, не є співмірними із заявленими позовними вимогами, а заява не містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 33).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Види забезпечення позову передбачено у частині 1 статті 150 ЦПК України, частиною 3 даної норми встановлено вимогу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами (крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, а саме п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 цієї Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про задоволення вимог заявника та вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд повинен повно та всебічно дослідити матеріали справи, встановити всі обставини, які мають значення для вирішення відповідного питання, навести обґрунтовані мотиви, які можуть свідчити про існування загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, суд повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами формуючи відповідні висновки щодо суті вимог заявника та приймаючи ухвалу щодо застосування/відмови в застосуванні відповідного заходу забезпечення позову.

При цьому, як було вище зазначено, вид забезпечення позову має бути співмірним заявленим позивачем вимогам. Співмірність в даному випадку означає не лише співвідповідність матеріальних цінностей, а й передбачає, що обраний вид забезпечення позову відповідає матеріально-правовій вимозі позивача, яка розглядається по суті судом. Між обраним видом забезпечення та позовними вимогами повинен існувати правовий зв`язок.

Забезпечення позову не має на меті вирішення будь-яких спорів між сторонами справи (реальних чи потенційних), а слугує гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду. Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як в заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі зазначено про те, що в державному реєстрі немає заборони відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності відповідачу, а також відсутні будь-які арешти на зазначене майно, а отже, на думку заявника-апелянта, відповідачем можуть бути вчинені дії щодо продажу цього майна або щодо розпорядження ним якимось іншим чином (дарування, міна, внесення в заставу тощо), що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог (а.с. 23 зворот, 47). Разом з тим, ні до заяви про забезпечення позову, ні до апеляційної скарги доказів на підтвердження свої доводів представником апелянта (заявника) надано не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи тотожність заявлених апелянтом доводів в заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вимог щодо забезпечення позову, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову та залишає без задоволення апеляційну скаргу.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Савіна Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький