Справа №522/8427/22
Провадження № 2/522/4063/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Лукашкіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позовна заява мотивована наявністю спору між позивачем та колишньою дружиною у справі №522/18403/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позивач вважає інформацію повідомлену представником ОСОБА_3 адвокатом Шабровою О.Ю. у судовому засіданні по цивільній справі №522/18403/16, яке відбулося 22 червня 2021 року у Приморському районному суді м.Одеси щодо складення відносно нього протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, у тому числі за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди та розгляд цих питань у судах неправдивою та такою що порушує особисті немайнові права позивача. Позивач зазначає що поширена інформація відповідачем є твердженням про факти яких не існувало. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати вищевказану інформацію недостовірною та такою що порушує немайнові права позивача, зобов`язати адвоката Шаброву О.Ю. протягом 5 (п`яти) календарних з дати набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, шляхом виступу у судовому засіданні по справі №522/18403/16-ц із зачитуванням вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування». Зобов`язати адвоката Шаброву О.Ю. протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення на веб-сайті https://dunskaya.net вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування».

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на достовірність фактів складення відносно позивача протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та наявність судових рішень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди тощо. Постанови судів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 набули законної сили і не були оскаржені ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що позивачем не було спростовано дані події при розгляді цивільної справи №522/18403/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав і не надано жодних належних та допустимих доказів у даній справі, які би спростували інформацію, яку він вважає недостовірною. Про факт керування автомобілем ОСОБА_1 у нетверезому стані у присутності доньки також повідомила сама дитина, думка якої була вислухана судом 22 червня 2021 року.

Відповідач вважає, що позивач подав завідомо безпідставний позов, та використовує цивільне судочинство задля здійснення судом переоцінки доказів зібраним по іншій цивільній справі №522/18403/16-ц по якій, 17 травня 2022 року ухвалено судове рішення. А також, як засіб тиску на відповідача та підриву її ділової репутації, у зв`язку із здійсненням нею адвокатської діяльності з підстав представництва інтересів ОСОБА_3 у цивільній справі №522/18403/16-ц.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Грицюк О.О. позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, розгляд справи просив здійснити без його участі. Позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Приморським районним судом м.Одеси розглядалася цивільна справа №522/18403/16ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи-органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо неповнолітньої доньки.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_3 здійснювала адвокат Шаброва О.Ю.

Згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 14.01.2022 року розгляд даної цивільної справи проводився у закритому судовому засіданні.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.05.2022р. позов було задоволено, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки. Рішення суду не набуло законної сили у зв`язку з поданням ОСОБА_1 апеляційної скарги.

Судом встановлено, що адвокат Шаброва О.Ю. в інтересах свого клієнта ОСОБА_3 зверталась з адвокатським запитом №38-17 від 21.12.2017р. до Управління патрульної поліції в м.Одеса. У своєму адвокатському запиті адвокат просила надати інформацію про притягнення ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності або складення відносно нього адміністративних матеріалів.

Згідно листа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції №263а/з/41/13/01-18 від 02.01.2018р. надана відповідь наступного змісту: за обліковим даними управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (згідно інформаційного порталу Національної поліції «Армор»), відносно громадянина ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено адміністративні матеріали, а саме:

-постанова серія ПС2 № 857146 від 25.02.2016 за ч.1 ст. 126 КУпАП;

-протокол серiя АП2 № 065993 від 25.02.2016 за ч. 4 ст. 122 КУпАП;

-протокол серія АП2 № 065992 від 25.02.2016 за ст. 124 КУпАП. Згідно рішення Малиновського районного суду № 521/5084/16 вiд 28.03.2016 призначено штраф (у розмірі 340 грн.);

-постанова серія ЕАА № 065804 вiд 26.02.2016 за ч.1 ст. 126 КУпАП,

-постанова серія ПС2 № 902674 від 29.04.2016 за ч.1 ст. 122 КУпАП;

-постанова серiя AP № 793639 від 12.06.2016 за ч.2 ст. 122 КУпАП;

-постанова серія AP № 97118 від 30.08.2016 за ч. 1 ст. 126 КУпАП;

-протокол серія БР № 079963 від 07.11.2017 за ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказаний адміністративний матеріал було направлено, для розгляду та прийняття рішення по суті питання до Малиновського районного суду м. Одеси за вих. № MPC-343 від 17.11.2017. Під час складання вказаного адміністративного протоколу було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 11.02.2011;

-постанова серія ЕAAN 240235 від 18.12.2017 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також, за обліковими даними УПП в Одеській області ДПП (згідно Національної автоматичної інформаційної системи Головного сервісного центру МВС в Одеській області) інспекторами № 3 взводу ВДПС Одеського МУГУМВС в Одеській області було складено адміністративний протокол серії АП1 526923 від 08.11.2014 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підчас складання вказаного протоколу було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 11.02.2011.

Згідно облікових даних УПП В Одеській області ДПП, інформація щодо позбавлення спеціального права керування гр. ОСОБА_1 відсутня.

Також, адвокат Шаброва О.Ю. повторно зверталась з аналогічним адвокатським запитом №39-17 від 25.02.2021р. до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Згідно листа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції №74а/з/41/13/04/03-21 від 03.03.2021р. надана відповідь наступного змісту: при перевірці облікових даних інформаційного порталу Національної поліції наявні факти притягнення гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної вiдповiдальності, а саме:

- 25.02.2016р. складено протокол АП2№ 65992 за ст. 124 КУпАП;

- 25.02.2016р. складено протокол АП2№ 65993 за ст. 122-4 КУпАП;

- 12.06.2017р. винесено постанову AP№ 793639 за ч.2 ст. 122 КУпАП.

За результатами розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по справі №521/5084/16п, 28 березня 2016р. Малиновським районним судом м.Одеси було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП (Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів) та ст. 122-4 КУпАП (Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень в прибуток держави.

Також судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року ОСОБА_1 був визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння) та підданий адміністративному стягненню по ст. 130 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень в прибуток держави.

Постанови суддів про притягнення до адміністративної відповідальності позивача набули законної сили і не оскаржувались ним у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (стаття 3, 28). Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За правилами частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною першою статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277Цивільного кодексу України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно із частинами четвертою, сьомою статті 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Вказаний правовий висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц (провадження № 61-19243св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17 (провадження № 61-40369св18).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Зазначений правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 464/4433/15-ц (провадження № 61-26281св18).

Отже, вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

При визначені необхідності втручання у право на висловлювання, суд аналізує нагальну суспільну потребу, пропорційність та доречність і достатність обґрунтування цього втручання з боку національних органів. Втручання потрібно оцінювати в цілому, враховуючи статус позивача і відповідача, зміст критичних коментарів, контекст та спосіб, у який вони були оприлюднені.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно положень ч.3 ст.23 Закону, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи у відносинах з адвокатами зобов`язані дотримуватися вимог Конституції України та законів України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 24 Закону передбачено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах наданих чинним законодавством повноважень. І нформація, яку позивач просить суд визнати недостовірною та спростувати міститься у судових рішеннях, що набули законної сили, а також у рішеннях органів влади для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, що не відповідає характеру та природі відносин, що виникли між сторонами цього спору. Застосування цивільно-правових способів захисту прав та інтересів до відносин, що виникли у публічно-правовій сфері і учасниками яких є сторони цього спору, законом не допускається. У розумінні цивільно-правового закону поширена стосовно позивача інформація не є таким видом інформації, що може бути визнана судом недостовірною у порядку захисту цивільних прав та інтересів особи.

Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 02.10.2019 по справі № 332/293/17.

В якості доказу обставин на яких ґрунтується позов, позивач надав суду копії аудіо-запису закритого судового засідання від 22 червня 2021 року по цивільній справі №522/18403/16-ц. Проте, позивачем не було надано суду відповідного дозволу та згоди сторін учасників справи №522/18403/16-ц на розголошення охоронюваних законом таємниць. З огляду на встановлені обставини справи, суд критично ставиться до аудіо-запису як до доказу по справі, оскільки даний доказ згідно статті 78 ЦПК України не є допустимими і не може бути взятий судом до уваги.

Заявлена позивачем вимога про розміщення на веб-сайті «Думская» вступної та резолютивної частини рішення під заголовком «Спростування» суперечить положенням ч. 7 ст. 277 ЦК України, оскільки спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Водночас позивачем не доведено, а відповідачем заперечується будь-яке поширення інформації про позивача на веб-сайті «Думская».

З огляду на те, що відповідач діяв в межах своїх адвокатських повноважень, а позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, що не відповідає характеру та природі відносин між сторонами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючисьст.ст. 2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263, 264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 05.12.2022 року.

Суддя

30.11.2022