Справа № 950/1437/22
Номер провадження 2/950/414/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

05 грудня 2022 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І.,

за участю: представниці позивача Середи Ю.С., третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Лебединського ВДВС у Сумському районі Сумської області ПН-СХ МРУМЮ (м.Суми) Богомолов Дмитро Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 76682, вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., щодо стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» заборгованості за кредитним договором №200483084 від 21.03.2016 в сумі 26661,36 грн.; стягнути з відповідача усі понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначеним виконавчим написом порушено права та законні інтереси ОСОБА_3 , оскільки нотаріус не перевірив факт безспірності суми заборгованості, пред`явленої до стягнення, а також не врахував те, що минув строк, встановлений законом для вчинення виконавчого напису. Тому позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Представниця позивача в ході судового розгляду заявлені вимоги підтримала з мотивів, наведених в позовній заяві. У своїй заяві, що надійшла до суду 30.11.2022, просила проводити судове засідання 05.12.2022 без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. У поданому 07.11.2022 до суду клопотанні просив зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу.

Третя особа - державний виконавець Лебединського ВДВС у Сумському районі Сумської області ПН-СХ МРУМЮ (м.Суми) Богомолов Д.С. в наданій суду заяві просив справу розглянути без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився з невідомих причин. Своїх заперечень чи будь-яких пояснень з приводу заявленого спору не надав.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 76682 (а.с. 10) про стягнення невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР», якому ТОВ «Фінансова компанія «ФАГОР» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 27/05/2020-4 від 27.05.2020, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова Компанія «ПЛЕЯДА» відступило право вимоги на підставі договору факторингу № 1 від 20.05.2016, якому в свою чергу ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі договору факторингу № 1905 від 19.05.2016 відступило право вимоги за кредитним договором № 200483084 від 21.03.2016, укладеним між ПАТ «»БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ОСОБА_3 .

Даним виконавчим написом нотаріуса задоволено вимоги відповідача за період з 21.03.2016 по 28.05.2021 на загальну суму 26661,36 грн., що включає в себе наступні суми нарахувань: 18902,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 900 грн. - заборгованість за нарахованою пенею; 6008,44 грн. - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту; за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із відповідача на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат», яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача.

17.08.2022 державним виконавцем Лебединського ВДВС у Сумському районі Сумської області ПН-СХ МРУМЮ (м.Суми) Богомоловим Д.С. відкрито виконавче провадження ВП № 69664234 згідно постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9).

Не погодившись з вчиненням вказаної нотаріальної дії позивач звернувся до суду, так як вважає, що виконавчий напис є незаконним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено відповідно до суми, яку не можна вважати спірною, та поза межами встановленого законом строку.

Суд повністю погоджується з такими доводами ОСОБА_3 і його представника та при ухваленні рішення зважає на наступне.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло небільше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Верховний суд України у своїй постанові від 05.07.2017 (справа №754/9711/14-ц) зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Згідно з положеннями п. 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Сторона позивача обґрунтовує свої вимоги тим, що суму боргу, на стягнення якої видано виконавчий напис, не можна вважати без спірною, оскільки ОСОБА_3 не визнає в повному обсязі розмір нарахованої заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим стягувач не звертався до нього з приводу наявності підстав для безспірного списання такої заборгованості та погодження її суми, а нотаріусом не було перевірено та не встановлено його позицію щодо заборгованості, на стягнення якої видано виконавчий напис.

На підтвердження протилежного матеріали справи не містять відповідних доказів, а тому суд вважає, що позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності між сторонами спору щодо заборгованості, чим порушив положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Також суд знаходить обґрунтованими доводи сторони позивача й про те, що ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» звернулося за отриманням виконавчого напису нотаріуса поза межами встановленого законом строку для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, який безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України і становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин.

Так, відповідно до вимог ст. ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сторона позивача зазначає, що кредитним договором № 200483084 від 21.03.2016 встановлено строк дії договору, а саме до 21.03.2018.

Такі доводи сторони позивача в ході судового розгляду відповідачем оспорені не були та доводяться відповідними письмовими доказами - заявою (а.с. 11), з якої вбачається, що сторони договору обумовили строк його дії (строк надання послуг), який склав 24 місяці (п. 5).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, зобов`язання за кредитним договором має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору.

Оскільки положеннями кредитного договору № 200483084 від 21.03.2016 визначено строк його дії (24 місяці), суд доходе висновку, що на час вчинення виконавчого напису минув строк, визначений законом для звернення до нотаріуса за вчиненням даної нотаріальної дії, а саме минуло більш ніж три роки з часу виникнення права вимоги за вказаним кредитним договором.

При цьому суд враховує, що згідно з вимогами ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а отже, виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами строку позовної давності.

Тому, виходячи із встановлених обставин справи, положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження судових витрат у заявленому розмірі представником ОСОБА_3 подано договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 23/08/2022 від 23.08.2022 разом з додатком до даного договору (а.с. 12-13, 14), а також акт про надання правової (професійної правничої) допомоги (а.с. 14 на звороті), згідно яких адвокат та клієнт визначили гонорар у розмірі 4245 грн.

Оплата послуг з надання правничої допомоги ОСОБА_3 здійснена згідно квитанції (а.с. 22).

Посилаючись на зазначене, сторона позивача просить стягнути з відповідача зазначену суму витрат, оскільки доказами підтверджено надання ОСОБА_3 професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі, а також здійснено їх реальну оплату, з чим суд погоджується повністю.

Задовольняючи вимоги в цій частині, суд враховує характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходить з конкретних обставин справи, її складності, зважає на необхідність участі представника у справі й значимості таких дій та вважає необхідним стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР» кошти у заявленому розмірі 4245 грн.

Окрім цього, суд вирішує й долю понесених позивачем та документально підтверджених витрат зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (а.с. 21) за пред`явлення позовної заяви та в розмірі 496,20 грн. (а.с. 20) за подання заяви про забезпечення позову, а всього 1488,60 грн., які також покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 76682, вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» заборгованості за кредитним договором № 200483084 від 21.03.2016 в сумі 26 661,36 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» (, 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 21/27, офіс. 405) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а саме кошти в розмірі 1488,60 грн. на відшкодування судового збору та кошти в розмірі 4245 грн. на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО