Справа № 761/8291/22
Провадження № 2/761/8490/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря: Корнійчук Є.Т.,

від позивача: представник ОСОБА_1 ,

від відповідача: представник Дем`яненко В.П. , представник Чебан Н.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Позивач просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» від 11.04.2022 № 375-к про звільнення - ОСОБА_4 ;

2. Поновити ОСОБА_4 на роботі на посаді налагоджувальника поліграфічного устаткування шостого розряду цеху офсетного друку Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів»;

3. Стягнути з Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, виплату вказаної суми провести після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, в розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 (надалі - позивач), з 15.12.2005 працював на ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (надалі - відповідач) налагоджувальником поліграфічного устаткування шостого розряду цеху офсетного друку. Наказом від 11.04.2022 № 375-к позивач був звільнений з роботи, у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, у зв`язку із наступним. 10.02.2022 позивач засобами поштового зв`язку направив відповідачу заяву про переведення його на вакантну посаду налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху. 15.02.2022 через канцелярію відповідача була подана позивачем заява про переведення його на вакантну посаду налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху. Аналогічна за змістом заява у той же день, а саме 15.02.2022, була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку. Однак, жодних відповідей на вказані заяви позивач не отримав. Позивач вважає, що мав переважне право на залишення на роботі. Однак, відповідач в порушення приписів ст.42 КЗпП України проігнорував вищевказані факти та прийняв рішення про звільнення позивача з займаної посади. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом до відповідача.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що звільнення позивача із займаної посади відповідачем було здійснено у відповідності з трудовим законодавством України. При цьому, позивач письмово був повідомлений про майбутнє звільнення, відповідачем були дотримані вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки ОСОБА_4 перед звільненням, а саме 11.04.2022, Поліграфкомбінатом «Україна» запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві, від яких позивач відмовився, що підтверджується актом від 11.04.2022. Також, звертає увагу на те, що у відповідача були реальні та об`єктивні зміни в організації виробництва і праці - скорочення штату працівників, що підтверджується наказом від 01.12.2021 № 1602-к та наказом від 02.02.2022 № 142-к. Також, керівником створеного структурного підрозділу об`єктивно та неупереджено розглянуто заяви 7 претендентів на займані 5 посад, та на підставі співбесіди надано перевагу іншим кандидатам з більш високою продуктивністю праці.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов в повному обсязі, з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , з 15.12.2005 останній працював на ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» налагоджувальником поліграфічного устаткування шостого розряду цеху офсетного друку.

Згідно з копією наказу підприємства від 11.04.2022 № 375-к позивач був звільнений з роботи, у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2022 ОСОБА_4 отримав повідомлення про наступне вивільнення та скорочення його посади та перелік наявних вакансій на підприємстві станом на 08.02.2022. В зазначеному переліку були наявні 5 (п`ять) вакансій на посаду налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху.

10.02.2022 року та 15.02.2022 ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку направив на адресу ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» заяву про переведення його на вакантну посаду налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху.

15.02.2022 через канцелярію ДП «Поліграфічний комбінат «Україна», ОСОБА_4 була подана заява про переведення його на вакантну посаду налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху.

Положеннями ч. 6 ст. 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені в статті 16 ЦК України та КЗпП України.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992).

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штат працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до положень частини третьої статті 49-2 КЗпП України, за змістом якої одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, при тому, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що існують на всьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, за умови, що він враховуючи освіту та кваліфікацію може виконувати цю роботу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Сулу у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 у цивільній справі №753/3889/17. а також в Постанові Київського апеляційного сулу від 06.06.2019 у цивільній справі №756/12932/17.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною другою статті 42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не відреагував на заяви позивача про переведення його на вакантну посаду налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху, не повідомив до дня звільнення чи дана вакантна посада вже зайнята.

Також, судом встановлено, що відповідачем було призначено на посади налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху інших осіб. Проте, як вбачається з матеріалів справи, при призначенні на вищевказану посаду працівника, відповідачем не враховано стаж роботи позивача на підприємстві на підприємстві, його кваліфікаційні здібності, продуктивність праці тощо.

Так, в судовому засіданні судом встановлено, що за результатами вивчених особових справ кандидатів та проведених співбесід з начальником структурного підрозділу, окрім позивача, встановлені наступні відомості стосовно наступних осіб:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стаж роботи на Підприємстві більше 10 років, переважне право на залишення на роботі: має на утриманні неповнолітню дитину - доньку 2004 р.н.;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стаж роботи на підприємстві більше 10 років, переважне право на залишення на роботі: нагороджений почесною грамотою Міністерства фінансів України та неодноразові заохочений грошовими винагородами;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач), стаж роботи на Підприємстві більше 10 років, переважне право на залишення на роботі: неодноразово заохочений грошовими винагородами в тому числі за раціоналізаторські пропозиції;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стаж роботи на Підприємстві більше 10 років, переважне право на залишення на роботі: особа з інвалідністю 2 групи з дитинства; на утриманні має 2-х неповнолітніх дітей; неодноразово заохочений грошовими винагородами;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стаж роботи на Підприємстві більше 10 років, переважне право на залишення на роботі працівник, якому залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку; нагороджено медаллю «За працю i звитягу» Указом Президента України, занесено на Дошку Пошани «Кращий працівник Поліграфкомбінату «України», неодноразово заохочений грошовими винагородами;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , стаж роботи на Підприємстві більше 10 років, переважне право на залишення на роботі: має на утриманні неповнолітню дитину - сина 2015 р.н., учасник бойових дій.

Проте, судом встановлено, що як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_4 , останній мав переважне право, за п.3, 6 ч.2 ст.42 КЗпП України, а саме: працівник з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; автор раціоналізаторських пропозицій, перед іншими кандидатами, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Крім того, суд не погоджується з думкою відповідача, що утримання неповнолітньої дитини є перевагою у залишенні на роботі, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.42 КЗпП України, перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Так, на підставі оцінки обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач не навів суду обґрунтованих аргументів, що особи які були призначені на посади налагоджувальника поліграфічного устаткування друкарського цеху, мали переважне право перед позивачем, а тому, суд дійшов висновку про те, що наказ від 11.04.2022 р. № 375-к про звільнення ОСОБА_4 є незаконним, а тому, наявні законні підстави для поновлення останнього на попередній роботі на посаді налагоджувальника поліграфічного устаткування шостого розряду цеху офсетного друку.

Щодо позовних вимог позивача про скасування наказу від 11.04.2022 р. № 375-к про звільнення ОСОБА_4 , суд звертає увагу на те, що вони не підлягають задоволенню, оскільки не передбачено такого способу захисту, як скасування наказу про звільнення. Разом із тим, законодавством України не обмежується право роботодавця самостійно скасувати наказ про звільнення працівника, у разі визнання наказу незаконним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

На підставі положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» від 11.04.2022 року № 375-к про звільнення ОСОБА_4 .

Поновити ОСОБА_4 на роботі на посаді налагоджувальника поліграфічного устаткування шостого розряду цеху офсетного друку Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» з 12.04.2022 року.

Стягнути з Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 302315(триста дві тисячі триста п`ятнадцять)грн. 68 коп.(сума зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 5007(п`ять тисяч сім)грн. 96 коп.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: