Справа № 242/231/22
Провадження № 2/242/577/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Краснолиманьске» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 22 квітня 2019 року по 01 грудня 2020 року. Зазначив, що при звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку. Так, на момент звільнення відповідачем не було виплачено позивачу заробітну плату в розмірі 36 392,38 грн. Крім того, внаслідок того, що відповідачем на момент подання позовної заяви не сплатив заборгованість із заробітної плати, позивач вважає, що є підстави для сплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку за 275 робочих днів, що становить 243 171,50 грн.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначені суми, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 431,72 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.

Ухвалою від 26 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просить в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити з тих підстав, що позивач на день звільнення був у відпустці, а вимогу щодо повного розрахунку з ним не пред`являв. Просить розглядати справу у відсутність представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно із відомостями, зазначеними в трудовій книжці НОМЕР_1 , позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 22 квітня 2019 року по 01 грудня 2020 року. Звільнений з підприємства за власним бажанням.

За змістом позовної заяви відповідач при звільненні не провів повного розрахунку із позивачем по заробітній платі, та розмір такої заборгованості становив 36 392,38 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Разом з тим, представником відповідача надано до суду довідку № 32 від 07 лютого 2022 року, згідно з якою заробітна плата ОСОБА_1 виплачена повністю включно по грудень 2020 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі слід відмовити.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що дана заборгованість була виплачена позивачу не в строки, встановлені в ст. 116 КЗпП України.

Даний висновок суду ґрунтується на тому, що позивач звернувся із позовом 13 січня 2022 року, та відповідачем була надана довідка про погашення боргу по заробітній платі, датована 07 лютого 2022 року. При цьому вказана довідка не містить інформацію про точну дату остаточного розрахунку із позивачем.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку є всі підстави вважати про наявність затримки розрахунку відповідача з позивачем.

В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд не приймає доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку через те, що не було вимоги позивача про повний розрахунок, з наступних підстав. Так, представник відповідача, зокрема, посилається на те, що в день звільнення позивач перебував у відпустці, на підтвердження чого надав відповідну картку про відпустку.

Разом з тим, зі змісту вказаного документа неможливо однозначно встановити період, коли позивач був у відпустці, та, відповідно, перебування позивача на день звільнення на роботі.

Щодо відсутності факту вимоги позивача про повний розрахунок, суд також не приймає даний довід до уваги, оскільки норми статті 117 КЗпП України застосовуються у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Вирішуючи питання щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 грудня 2020 року по день подання позову, тобто до 13 січня 2022 року в сумі 243 171,50 грн.

Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 визначено, що цей Порядок застосовується, зокрема, у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Кількість робочих днів за період з 02 грудня 2020 року по 13 січня 2022 року становить 279.

Згідно із довідкою ТОВ «Краснолиманське» № 31 від 07 лютого 2022 року, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1096,96 грн.

За таких обставин, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02 грудня 2020 року по 13 січня 2022 року становить 306 051, 84 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем пред`явлені вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 243 171,50 грн.

Надаючи оцінку встановленій сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд доходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд враховує, що його розмір за період в понад 6 разів перевищує розмір недовиплаченої частини сум, які належали позивачу при звільненні, в чому полягає очевидна неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості.

Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […] оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). […] зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п. 89).

При визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд, поміж іншим, звертає увагу і на поведінку позивача, який звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі більше ніж через рік після свого звільнення.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, суд враховує мінімальну заробітну плату встановлену Законом України «Про державний бюджет України на 2020 року», тобто на день звільнення позивача. У зв`язку з чим, суд вважає, що можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг отримати як мінімальну заробітну плату по Україні, яка складала 5000 грн. 00 коп. за кожен повний місяць затримки розрахунку.

Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить максимально наближено до суми 65 000 грн. 00 коп. (13 місяців затримки * 5 000 грн. 00 коп. = 65 000 грн. 00 коп.)

Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.

Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 65 000 грн. 00 коп.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що при зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 2 431,72 грн.

З урахуванням того, що в цій частині суд дійшов до висновку про задоволення вимог частково, на 27%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 656,56 грн.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 38, 40, 116, 117, 232 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 65 000 ( шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 656 ( шістсот п`ятдесят шість) грн. 56 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9, код ЄДРПОУ 3228159.

Суддя Н.О. Хацько