Справа № 496/1095/16-ц
Провадження № 2/496/756/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Буран В.М.,

а участю: секретаря судового засідання Бойчук Р.Д.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 31 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 45 400 тис. доларів США зі строком повернення не пізніше 28 липня 2022 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5 % річних.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника, станом на 28 березня 2016 року, утворилась заборгованість у сумі 55 130,26 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28 березня 2016 року становить 1 437 264,18 грн та пені у сумі 279 825,11 грн, які банк просив стягнути солідарно з боржника та з поручителя.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 31 липня 2007 року в сумі 55 130,26 дол. США та пені у сумі 279 825,11 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23 січня 2019 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя ( ОСОБА_1 ) скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2019 року суддею Буран В.М. прийнято справу до свого провадження для розгляду справи в частині вирішення стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Позивач представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Та матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, на задоволенні позовних вимог наполягають.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що в задоволенні позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, процентів та пені нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31 липня 2007 року, забезпеченого договором поруки № 130805 від 31 липня 2007 року слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31 липня 2007 року у розмірі 55 130, 26 дол. США 26 центів та пені у розмірі 279 825,11 грн. 11 грн., з яких: 37 935, 83 дол. США - кредитна заборгованість; 17 194, 43 дол. США - заборгованість по процентам; 97 626,35 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; 182 198, 76 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Оскільки 31 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_1 згідно договору поруки № 130805 від 31 липня 2007 року. Боржник не виконувала погашення заборгованості, таким чином, станом на 28.03.2016 року виникла вищевказаний борг.

Згідно розрахунку наданого ПАТ «УкрСиббанк» у ОСОБА_2 , станом на 28 березня 2016 року, існує заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, з урахуванням процентів за користування кредитом, у сумі 55 130,26 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 437 264,18 грн та пені у сумі 279 825,11 грн. (стягнуто рішенням суду від 07 грудня 2016 року, та залишено без змін в цій частині судами апеляційної та касаційної інстанцій).

Як встановлено вище, для забезпечення зобов`язань за вищевказаним договором 31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Договором про надання споживчого кредиту передбачено, що у випадку, зокрема, не сплати позичальником чергового ануїтентного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтентного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього договору (пункт 5.5).

Згідно із пунктом 12.1 договору відповідно до статей 526, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3., 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Зазначене повідомлення (вимога) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника, що вказана у розділі 13 цього договору.

Таким чином, сторони погодили порядок зміни строку виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2014 року на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про необхідність погасити прострочену заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 31 липня 2007 року.

Вимога про дострокове виконання зобов`язань за вказаним договором, у порядку передбаченому розділом 12 вказаного договору на адресу позичальника ОСОБА_2 не направлялась.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 28 липня 2022 року, сплачуючи її ануїтентними платежами (щомісячними платежами). Ануїтентний платіж складається із строкових процентів і строкової суми основного боргу, який має бути внесений не пізніше 28 числа кожного календарного місяця протягом строку кредитування.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду вже формулювала висновок про правила застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, в тому числі в аспекті можливості припинення поруки після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання в повному обсязі та з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням

Так, наприклад, у постанові від 08 червня 2021 року в справі № 202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки застосовується, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61)). … З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц) … За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц). Тобто встановлений у частині четвертій статті 559 ЦК України у відповідній редакції шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок судів першої й апеляційної інстанцій про те, що початок перебігу зазначеного шестимісячного строку слід визначати за датою сплати останнього платежу за кредитним договором».

Як убачається з пункту 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентних платежів у розмірі 560 дол. США. Крім того, договором передбачено, що ануїтентний платіж складається із строкових процентів і строкової суми основного боргу, який має бути внесений не пізніше 28 числа кожного календарного місяця протягом строку кредитування, тобто до 28 липня 2022 року.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 28 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Проте, в результаті невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору та виникнення у останньої заборгованості станом на 28.03.2016 р. кредитор - ПАТ «УКРСИББАНК» 04.04.2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з основною боржника та поручителя за ним договором у солідарному порядку.

Так, ознайомившись із довідкою-розрахунком заборгованості за основним кредитом, ОСОБА_2 перестала сплачувати обов`язкові щомісячні платежі, а саме з 28.08.2012 року (що була датою внесення чергового платежу).

Саме в цей час права кредитора були порушені і з`явилось право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Отже строком звернення з вимогою до поручителя за кожним періодичним платежем згідно графіку погашення боргу, починається з 28.02.2008 р (шість місяців від дня сплати першого платежу 28.08.2007 р.) та до 28.02.2013 року (шість місяців після не внесення божником чергового платежу 28.08.2012 р.) (т. 1 а.с. 19 зворот).

З викладеного вбачається, що вимога кредитора ПАТ «УКРСИББАНК» до поручителя ОСОБА_1 була пред`явлена 04.04.2016 року у судовому порядку, та в березні 2014 року ОСОБА_1 отримав вимогу № 30-11/10348 від 13.03.2014 року, а отже - набагато пізніше, аніж протягом шести місяців з дня настання строку виконання основною зобов`язання за кожним періодичним платежем.

Таким чином суд приходить до висновку, що в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 слід відмовити з підстав припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності за кожним періодичним платежем за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.07.2007 р.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, процентів та пені нарахованих за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31 липня 2007 року, забезпеченого договором поруки № 130805 від 31 липня 2007 року. - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.06.2022 року.

Суддя В.М. Буран