Справа № 761/3619/22
Провадження № 2-з/761/399/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аббасової Н.В.,

за участю секретаря Шалівського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача Акціонерного товариства «Альфа - Банк», відповідач - ОСОБА_1 про забезпечення позову (в порядку ст. ст. 149, 150 ЦПК України),

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява позивача Акціонерного товариства «Альфа - Банк», відповідач - ОСОБА_1 про забезпечення позову (в порядку ст. ст. 149, 150 ЦПК України), в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , в тому числі і на майно що знаходиться за адресами: Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.2901 га; Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.29 га.

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що позивач планує звернутися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення грошових коштів за договором кредиту №013АІ1. Ціна позову складає 91 535,53 грн.

Так, мотивуючи заяву заявник вказує, що 17.09.2012 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, предметом якого є грошові кошти у розмірі 136080,00 грн з терміном повернення до 16.09.2019. При цьому, в порушення умов договору кошти повернуті не були.

Неповернення суми кредиту в терміни передбачені умовами договору порушують права позикодавця, правонаступником якого є заявник, а ухилення відповідача від повернення кредиту свідчить про свідомі наміри уникнути відповідальності та не повертати кредит.

На думку заявника, є всі підстави вважати, що відповідачем може бути відчужено майно, що їй належить (згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - земельні ділянки - Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.2901 га; Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.29 га), адже у випадку ухвалення рішення суду про стягнення коштів за договором кредиту, його можливо буде виконати шляхом реалізації майна належного відповідачу з метою погашення заборгованості за договором кредиту. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано».

Відповідно до Правила 17.1 «Попередні заходи та охоронні заходи», що закріплено у Правилах міжнародного цивільного процесу ALI/UNIDROIT, суд може вжити попередній захід для того, щоб обмежити поведінку сторони чи іншої особи або змусити її до поведінки у випадках, коли необхідно зберегти можливість надання ефективного засобу судового захисту до ухвалення остаточного судового рішення або ж для того, щоб підтримати або іншим чином врегулювати існуючу ситуацію (status quo).

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачу.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України визначено заборону вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Крім того, у пунктах 1-4 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

За змістом положень частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову у справі про стягнення грошових коштів, АТ «Альфа - Банк» просило до розгляду справи по суті забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_1 , в тому числі і на майно що знаходиться за адресами: Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.2901 га; Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.29 га.

На обґрунтування обраного виду забезпечення позову заявник вказує на те, що відповідачем може бути відчужено майно, що їй належить (згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - земельні ділянки - Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.2901 га; Київська обл., Миронівський р-н, с/рада Козинська, площа 1.29 га), адже у випадку ухвалення рішення суду про стягнення коштів за договором кредиту, його можливо буде виконати шляхом реалізації майна належного відповідачу з метою погашення заборгованості за договором кредиту.

Водночас, у даному випадку не вбачається співмірності між заходом забезпечення позову, який позивач просить застосувати та позовними вимогами, оскільки матеріали заяви не містять грошової оцінки майна, на яке висунуто вимогу про накладення арешту, або будь-якого іншого обґрунтування вартості майна в межах позову; не надано доказів на підтвердження права власності ОСОБА_1 на вищевказані земельні ділянки станом на день подання заяви.

Крім того, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити (унеможливити) виконання рішення суду.

Таким чином, з огляду на положення ч. 3 ст. 150 ЦПК України, згідно з якими заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, не вбачається правових підстав для накладення арешту на вказане заявником майно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача Акціонерного товариства «Альфа - Банк», відповідач - ОСОБА_1 про забезпечення позову (в порядку ст. ст. 149, 150 ЦПК України), - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В. Аббасова