Номер провадження: 22-ц/813/8609/22
Справа № 509/3735/22
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Базіль Л.В.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Марченко Наталії Валеріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 07.09.2022 року близько 19.00 годин ОСОБА_1 заподіяв їй тілесні ушкодження та ображав, вона виривалась вибігла в коридор, де він продовжив побиття, знову вирвавшись побігла на вулицю де викликала поліцію і сусідів. Поліція приїхала, однак відмовилась ізолювати його від заявниці. Поліцейський ОСОБА_3 залишив свій особистий номер телефону та запропонував дзвонити у разі проявів будь-якої агресії.

На наступний день ОСОБА_2 звернулась до відділу поліції №1 м. Чорноморськ із заявою про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , отримала талон-повідомлення №12039 та пройшла медичне обстеження в комунальній установі "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", отримала акт судово-медичного обстеження №1218/301 від 08.07.2022 року.

Окрім того, заявниця посилається на те, що ОСОБА_1 давно зловживає спиртним та систематично проявляє відносно заявниці агресію. Раніше він притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 191 КУпАП за порушення правил зберігання зброї (справа №522/33/20).

Зазначаючи, що наявність зброї та зловживання алкоголем може потягнути непередбачувані наслідки, оскільки ОСОБА_1 є соціально небезпечною особою, заявниця, як особа, яка зазнала домашнього насильства і вбачає для себе реальну загрозу, просила застосувати обмежувальний припис наближатись на відстань ближче 50 метрів до місця її проживання, перебування, роботи (у ОСОБА_1 , є на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 ). Заборонити ОСОБА_1 строком на шість місяців особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись із нею. Заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) вести листування, телефонні переговори із заявницею або намагатися контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто або через третіх осіб.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2022 року заява задоволена. Вирішено:

видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із наступними заходами тимчасового обмеження:

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВОМУУМВС в Одеській області, 27.07.2004 р., - перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВОМУУМВС в Одеській області, 27.07.2004 р., - наближатися ближче ніж 50 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВОМУУМВС в Одеській області, 27.07.2004 р., - особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВОМУУМВС в Одеській області, 27.07.2004 р., - вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Допущено негайне виконання рішення суду.

На вказане рішення суду адвокат Марченко Наталія Валеріївна, яка діє від імені ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та відмовити у видачі обмежувального припису повністю. Заявлено клопотання про виклик і допит в якості свідка ОСОБА_4 , яка може підтвердити стан здоров`я та наявність тілесних ушкоджень на тілі скаржника ОСОБА_4 станом на 11.09.2022 року. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_4 не мав можливості приймати участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на момент судового розгляду він перебував в лікарні, проходив курс лікування. Окрім того, телефонограма не містить відомостей про найменування та адресу суду, а також наслідків неявки. ОСОБА_4 не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі та копію заяви ОСОБА_5 .

Скаржник зазначає, що зазначені в заяві ОСОБА_5 обставини не відповідають дійсності. Докази не надані та не досліджені судом. Останні місяці перед подіями 07.09.2022 року ОСОБА_4 мав загострення хвороби суглобів та пересувався за допомогою милиць, а тому за жодних обставин не міг бігти за заявницею та бити її.

Скаржник зазначив, що між ним та ОСОБА_5 існує тривалий спір щодо користування належним йому житловим будинком АДРЕСА_2 , з кінця серпня 2022 року конфлікт загострився.

В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_4 є постраждалою стороною, оскільки 07.09.2022 року його побили за участю працівника поліції, після чого він декілька днів перебував у своїй кімнаті та не виходив з неї, а 11.09.2022 року був госпіталізований за допомогою його доньки ОСОБА_4 . Під час лікування був оглянутий травматологом та зафіксовано сліди побиття, про що є запис в історії хвороби.

Після повернення ОСОБА_4 із лікарні, ОСОБА_5 посилаючись на рішення про обмежувальний припис, вимагала від нього покинути будинок. Отже, у незаконний спосіб він позбавлений житла, особистих речей і виселений із власного будинку.

Скаржник зазначив, що зброї не має, а наявні в матеріалах справи фото - макетів. Переписку з заявницею по телефону визнає, однак зазначає, що це стосується інших відносин, а саме щодо вимагання грошей ОСОБА_5 . Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно звільнив заявницю від доведення обставин, на які вона посилається. Звернення до правоохоронних органів не доводить вину ОСОБА_4 в заподіянні тілесних ушкоджень заявниці. Окрім того, у рішенні відсутня оцінка пропорційності втручання у права власності ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Косинський Є.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить не брати до уваги доводи, викладені в скарзі та залишити її без задоволення. Зазначає, що оскаржене рішення є законним і обґрунтованим. Стосовно доводів про неналежне повідомлення ОСОБА_4 про розгляд справи в суді першої інстанції зазначив, що згідно вимог ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису у передбачених законом випадках може розглядатись без участі заінтересованої особи. З урахуванням стислих строків розгляду справ такої категорії законодавець передбачив повідомлення учасників справи телефонограмою, що було зроблено двічі в ході розгляду справи в суді першої інстанції. ОСОБА_4 не скористався своїм правом на залучення представника.

Окрім того, доводи скаржника про те, що ОСОБА_4 не вживає нецензурних слів, спростовуються скріншотами його листування з дружиною, що є в матеріалах справи. Після винесення обмежувального припису ОСОБА_4 обрав собі нову жертву для психологічного насильства, веде переписку із сином ОСОБА_6 , де жорстоко ображає сина, його дружину, дітей та матір ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_4 продовжує психологічне насильство над ОСОБА_2 через третю особу спільного сина ОСОБА_6 .

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_4 та адвокат Марченко Н.В., яка діє в його інтересах, підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити та пояснили, що ОСОБА_4 періодично підтримував стосунки із ОСОБА_2 , у них є спільний син 1988 року народження. Після повернення ОСОБА_4 на постійне проживання до будинку АДРЕСА_2 , загострились відносини із ОСОБА_2 з приводу цивільно-правових спорів. Пояснили, що ніякої загрози для ОСОБА_2 немає,зброї у ОСОБА_4 немає. За станом здоров`я йому заборонено вживати алкоголь і схильність до вживання алкоголю заперечують. Визнають, що на фото, долученому до матеріалів справи зображений ОСОБА_4 , який лежить на спині в гаражі на підлозі, однак заперечують перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Просять скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви.

ОСОБА_4 пояснив, що між ним та ОСОБА_2 існують цивільно-правові спори. Заявниця навмисно створювала для нього несприятливі умови проживання. Так, влітку 2022 року, коли у нього було загострення хвороби, ОСОБА_2 приносила їжу до його кімнати на другому поверсі і залишала біля сходів, знаючи, що йому важко пересуватись і дістатись цієї їжі. В той же період ОСОБА_2 забрала у нього пульт від кондиціонера і він потерпав віж жари. Додану до матеріалів справи переписку із ОСОБА_2 та їх спільним сином ОСОБА_7 визнав та пояснив, що міг так висловлюватись у збудженому стані.

ОСОБА_8 та адвокат Косинський Є.В., який діє в її інтересах апеляційну скаргу не визнали та пояснили, що ОСОБА_4 представляє загрозу для заявниці, яка була вимушена звернутись до суду за захистом своїх інтересів. ОСОБА_4 останнім часом постійно ображав ОСОБА_2 , обзивав та погрожував розправою. На тлі вживання алкоголю ОСОБА_4 іноді не пам`ятає вранці, що трапилось ввечері. 07.09.2022 року ОСОБА_4 вів себе неадекватно, ображав ОСОБА_2 , лежав на її ліжку без одежі, а після прохання покинути її спальню, наніс їй удари по обличчю, грудях, тощо. Факти домашнього насильства траплялись у ОСОБА_4 і раніше, коли він жив з іншими сім`ями, однак жодного разу його не було притягнуто до відповідальності за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Також пояснили, що ОСОБА_4 висловлював погрози застосувати зброю, яка знаходиться у нього в будинку, тому підстав вважати, що це макети, а не зброя,- у ОСОБА_2 не було. Він систематично вчиняв та вчиняє психологічне насильство, яке полягає у залякуванні та переслідуванні заявниці, висловлюється на її адресу лайкою, називає заявницю образливими словами, що також вбачається з переписки засобами зв`язку.

Також зазначали, що внаслідок зазначених протиправних дій зі сторони ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не зверталась до правоохоронних органів, однак неправомірні дії та образи і погрози мали місце з його боку. Окрім того, такі образи подовжуються і після ухвалення оскаженого рішення про обмежувальний припис, тепер ця переписка ведеться із сином ОСОБА_6 , через якого ОСОБА_4 продовжує ображати заявницю та погрожувати їй (переписка надана суду апеляційної інстанції).

Просять взяти суд до уваги, що ОСОБА_4 - лікар-нейрохірург, він постійно вихваляється своїми знайомствами із відомими людьми, мабуть тому вважає, що вкотре його протиправні дії залишаться безкарними і можна буде продовжувати так діяти, як раніше.

Пояснили, що свідки сусіди, про яких було заявлено в суді першої інстанції, можуть підтвердити доводи заявниці, це ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Стосовно доводів скаржника про порушення прав ОСОБА_4 обмежувальним приписом, просять взяти до уваги, що особисті речі та необхідні ліки ОСОБА_2 зібрала та передала йому. У ОСОБА_4 є інше житло. Окрім того, їх спільний із ОСОБА_4 син ОСОБА_6 пропонував зняти батькові номер в 4-х зірковому готелі, щоб той не відчував дискомфорту і мати почувалась у безпеці.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII)визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4 та 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 цього Закону).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 вказаного Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 753/23624/18 (провадження № 61-9012св19), вказано, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21) та інших.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_5 вважав доведеним ризик продовження застосування ОСОБА_4 домашнього насильства та з метою захисту прав і свобод заявниці застосував строком на шість місяців обмежувальні заходи відносно ОСОБА_4 проживати у будинку за місцем його постійного проживання, наближатись та спілкуватись із заявницею, вести переписку. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці. На спростування доводів заявниці жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а існування інших обставин належними та допустимими доказами не підтверджено. Заінтересована особа ОСОБА_4 , будучи повідомленим телефонограмою, що відповідає вимогам ч.9 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів про наявність насильства та небезпеки з боку ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надала акт судово-медичного обстеження №1218/301 відділу судово-медичної експертизи, згідно якого зі слів заявниці зазначено, що 07.09.2022 року біля 19.30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , чоловік кулаками наніс декілька ударів по голові, руками хапав за одежу, в ході чого була травмована ліва молочна залоза. Згідно висновків дослідження у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці обличчя та лівої молочної залози, що виникли за 12-24 години до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 07.09.2022 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.7-8).

Також до суду заявницею надано талон-повідомлення єдиного обліку №12039 від 08.09.2022 року про прийняття і реєстрацію відділом поліції (м. Чорноморськ) Одеського районного управління поліції ГУНП в Одеській області, заяви (повідомлення) ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення щодо вчинення відносно неї вказаних вище протиправних дій (а.с.6).

До заяви про видачу обмежувального припису додано скріншоти переписки з мобільного телефону заявниці, які свідчать про моральний тиск та образи з боку ОСОБА_4 (а.с.9-13).

ОСОБА_2 заявляла в суді про демонстрацію зброї та погрози ОСОБА_4 її застосувати. Вказані обставини заінтересованою особою не були спростовані. За таких обставин, надані фотографії предмету, схожого на рушницю, суд першої інстанції правомірно міг розцінити, як джерело небезпеки (а.с.33).

Іншу надану в суді першої інстанції фотографію, визнано в апеляційній скарзі та в ході апеляційного розгляду ОСОБА_4 , що це його зображення, де він лежить на підлозі в гаражі на приладді для ремонту автомобіля. Перебування його в нетверезому стані ОСОБА_4 заперечує, однак допитаний судом апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що мав місце факт, коли ОСОБА_2 запрошувала сусідів допомогти підняти ОСОБА_4 , який лежав в гаражі на підлозі в нетверезому стані. (а.с.34).

Окрім того, посилання заявниці про застосування насильства підтверджуються показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які під присягою пояснили, що 07.09.2022 року внаслідок конфлікту, ОСОБА_2 боялась зайти в будинок, викликала сусідів та поліцію, на обличчі у неї були сліди побиття, вона пояснила, що ОСОБА_14 її побив. 07.09.2022 року, коли свідки зайшли в будинок з поліцією, побачили ОСОБА_4 у збудженому стані, в халаті, без нижньої білизни. При цьому жоден із допитаних свідків не бачив, щоб ОСОБА_4 пересувався на милицях. Також свідки підтвердили, що були випадки, коли ОСОБА_2 їх гукала, оскільки боялась зайти в будинок в зв`язку з поведінкою ОСОБА_4 , також свідки підтвердили вживання ОСОБА_4 спиртних напоїв. До подій 07.09.2022 року свідки пояснювали, що ОСОБА_4 образливо висловлювався на адресу ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 , допитана в ході апеляційного розгляду, пояснила, що ОСОБА_4 - її батько, вона йому допомагала. Влітку, коли у нього було ускладення та утруднено пересування, привозила йому їжу, маленький холодильник. Свідок пояснила, що у батька із ОСОБА_2 існуються спори та претензії матеріального характеру, однак деталі їй не відомі. 07.09.2022 року їй подзвонив батько, сказав, що приїхала поліція з приводу заяви ОСОБА_2 про її побиття, однак батько заперечував цей факт. 11.09.2022 року батько звернувся про допомогу і був госпіталізований до лікарні. На теперішній час батько живе в її квартирі, оскільки належна йому квартира по АДРЕСА_3 знаходиться на 15 поверсі, що утруднює користування нею.

Згідно відомостей, які є у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відносно ОСОБА_4 неодноразово складались протоколи про адміністративні правопорушення: 09.11.2019 року складено адмінпротокол за ч.1 ст. 191 КУпАП в зв`язку з порушенням ОСОБА_4 правил зберігання травматичної зброї. Провадження по справі закрито постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 року в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Стосовно ОСОБА_4 за ст. 173-2 КУпАП в зв`язку з вчиненням домашнього насильства неодноразово складались адміністративні протоколи, зокрема, щодо подій 08.10.2019 року (психологічне насильство щодо своєї жінки ОСОБА_15 ) провадження по справі закрито постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2020 року у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення; стосовно подій 30.10.2019 року (щодо доньки ОСОБА_16 ) постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2020 року провадження також закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП , яка передбачає закриття провадження в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що домашнє насильство може проявлятися у формі психологічного та фізичного насильства, надав оцінку ризикам відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заінтересована особа як кривдник систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до заявниці як своєї колишньої співмешканки та постраждалої. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи зазначеними вище доказами, а також смс-повідомленнями, які надходили на телефон заявниці, враховуючи, що електронні докази є одним із доказів згідно глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України. Окрім того, ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду не заперечував про можливість переписки оголошеного змісту, пояснюючи це наявністю спору та своїм особливим психологічним станом.

Отже, суд першої інстанції, надавши належну оцінку поданим заявницею доказам, правильно встановивши фактичні обставини справи, зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви. ОСОБА_2 надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не виданням обмежувального припису, тобто вона виконала свій процесуальний обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України.

Сам по собі факт не притягнення ОСОБА_4 раніше до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішення заяви узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у подібних справах, застосовані судами правові позиції є релевантними до спірних правовідносин (частина четверта статті 263 ЦПК України). При цьому судова практика з указаного питання є сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування.

Отже, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, який обґрунтованого виходив із того, що заявниця підтвердила факт вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства відносно неї, а також наявність ризиків продовження вчинення заінтересованою особою домашнього насильства у майбутньому.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 систематичного домашнього насильства, оскільки сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається та підтверджується показами свідків факт вчинення ОСОБА_4 систематичного психологічного насильства відносно заявниці, а також факт вчинення фізичного насильства 07.09.2022 року.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що між заявником та заінтересованою особою існують не вирішені спори, в тому числі щодо права власності та користування будинком, де вони проживають. Вказані обставини учасниками справи не заперечуються та підтверджуються показами свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила, що ОСОБА_2 вимагала від ОСОБА_4 сплатити 5000 доларів США, однак свідок не пам`ятає за що саме. Разом з тим, наявність невирішених цивільно-правових спорів або конфлікти з цього приводу не спростовують висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).

Посилання в апеляційній скарзі на непропорційне втручання в право власності ОСОБА_4 , судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки суд першої інстанції дійшов висновків про обмеження з огляду на ризики повторення домашнього насильства. Окрім того, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та на праві власності має чотирикімнатну квартиру в АДРЕСА_1 .

Доводи скаржника про недоведеність і документальну не підтвердженість викликів поліції,- до уваги не приймаються, оскільки ці факти ОСОБА_4 та його адвокат визнавали в ході розгляду справи.

Доводи скаржника про відсутність у ОСОБА_4 будь-якої зброї (вогнепальної чи травматичної), а надані в суді першої інстанції фотографії містять зображення не зброї, а її макету, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_2 та вважає застосовані обмежувальні приписи легітимним заходом втручання у права та свободи заінтересованої особи ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду, як законне і обґрунтоване підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Марченко Наталії Валеріївни, яка діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2022 року,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22.12.2022 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.В.Базіль

О.М.Полікарпова