ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року м. Чернівці

справа № 724/169/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Хотинський відділ державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє Наконечна Альона Вікторівна, на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Єфтеньєв О.Г.),-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павалюк Галина Василівна до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Хотинський ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

02 травня 2022 року представник заявника ОСОБА_1 -адвокат Павалюк Галина Василівна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

_______________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/504/22

В обґрунтування заяви посилалася на те, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2022 року не було вирішено питання про судові витрати, а саме щодо стягнення витрат понесених заявником на правничу допомогу, тому просила суд ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 724/169/22 щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду від 11 травня 2022 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень, та на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в частині визначеного судом розміру стягнутих судових витрат на правничу допомогу, Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє Наконечна Альона Вікторівна, подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати додаткове рішення Хотинського районного суду від 11 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем.

Доводи скарги мотивує тим, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. При вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві так і критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Посилається на те, що суд першої інстанції стягуючи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень не перевірив вартість оплати відповідних послуг адвоката, яка склалася в регіоні та складність справи. Ціна позову по даній справі не співрозмірна із стягнутим розміром витрат на правничу допомогу, а обсяг матеріалів справи не є значним і справа не відноситься до справ значної складності.

Зазначає, що позивач мав подати до суду розрахунок витрат часу, витраченого адвокатом на вивчення справи в суді, на участь в судовому розгляді та на вивчення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, адже не зрозуміло на підставі чого виникла сума саме 10000 гривень, яка не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості і підлягає зменшенню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, разом із позовною заявою позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надано Договір про надання правничої допомоги від 15.11.2021 року (а.с.25).

До договору про надання професійної правничої допомоги додано додаток № 1 із тарифами на надання юридичних ( адвокатських послуг) ( а.с. 26), та розрахунок суми гонорару про надання правової допомоги від 20.01.2022 року (а.с.27), акт наданих послуг від 20.01.2022 року (а.с.28) та довідку № 2001 про сплату 10000,00 ( десяти тисяч) грн., згідно договору про надання правової допомоги (а.с.29), розрахункову квитанцію серії ББАЕ №369731 від 20.01.2022 року (а.с.30).

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Завалієвим А.А. №12348 від 23.11.2017 року.

02 травня 2022 року представник заявника ОСОБА_1 -адвокат Павалюк Галина Василівна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки питання про розподіл судових витрат, щодо надання професійної правничої допомоги в даному судовому рішенні не вирішено.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2022 року заяву адвоката Павалюк Галина Василівни про ухвалення додаткового рішення задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень, та на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції проігноровані вимоги, щодо неврахування ступені складності справи, ціни позову та критерій об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, що свідчить про неспівмірність понесених витрат, тому на спростування таких доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

Проте всупереч вищенаведеним нормам права та правовим висновкам касаційного суду, апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у даній справі.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, жодних заяв чи клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю не надходило.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції враховано відсутність заперечення з боку відповідача щодо не співмірності заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, та за наявності належних достовірних та достатніх доказів, дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не обґрунтованими є посилання в апеляційній скарзі, що позивачем не подано розрахунок витрат часу витраченого адвокатом при розгляді даної справи, оскільки в матеріалах справи міститься акт наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 року, в якому зазначено, що за написання (складання) позовної заяви адвокатом витрачено 4 години, за написання (складання) заяви про витребування доказів витрачено 1 годину часу (а.с.28.)

Як вбачається із додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 року розмір ставки адвокатського гонорару за одну годину роботи адвоката поза судовим засіданням за домовленістю сторін складає 2000 гривень (а.с.26).

Враховуючи що адвокатом Павалюк Г.В. на написання позовної заяви та заяви про витребування доказів витрачено 5 годин робочого часу, то сума гонорару становить 10000 гривень.

Встановлено, що адвокат Павалюк Г.В. надано всі необхідні для надання правничої допомоги документи, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

З огляду на викладене, апеляційний суд, враховуючи вказані норми права, оцінивши належні та допустимі докази, подані сторонами, встановивши, що позивачем при поданні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат були дотримані приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України, приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, і жодних підстав по доводам апеляційної скарги, для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє Наконечна Альона Вікторівна, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

У зв`язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги, відсутні підстави для розподілу судових витрат в апеляційній інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє Наконечна Альона Вікторівна, залишити без задоволення.

Додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 липня 2022 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак