Провадження № 22-ц/802/939/22 Категорія: 44 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

секретар Черняк О. В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» про стягнення збитків (упущеної вигоди) за апеляційною скаргою відповідача Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини.

28 грудня 2018 року за ним зареєстровано право власності на адміністративно-побутовий корпус №2 (Б-2), загальною площею 625,3 кв.м, а також адміністративно-побутовоий корпус №1 (А-2), загальною площею 1 275,4 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , які до цього належали ЗАТ «Волинь-Лада». Вказане майно придбано з електронних торгів, організованих на виконання судового рішення про стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

З часу реєстрації права власності на майно та до дня звернення до суду відповідач створює йому перешкоди у користуванні майном, не допускає його в придбані нежитлові приміщення, здає їх в оренду (суборенду) та отримує доходи з цього.

Також позивач зазначає, що відповідач ініціював необґрунтований судовий спір стосовно визнання недійсними результатів електронних торгів, а за його ініціативою вживалися заходи забезпечення позову відносно позивача, які в подальшому скасовані.

Позивач вважає, що в результаті таких дій поніс збитки у вигляді упущеної вигоди, яка полягала у втраті ним можливості отримані орендну плату за здачу цих приміщень в оренду. Ці збитки позивач оцінює у 1 067 276,60 грн., які і просить суд стягнути з відповідача.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю. Постановою Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 03 листопада 2021 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 березня 2021 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» про стягнення збитків (упущеної вигоди) направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 серпня 2022 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» в користь ОСОБА_3 збитки в розмірі 1 067 276 гривень 60 копійок

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» в користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 10 510 гривень.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 вересня 2022 року стягнуто з Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» на користь ОСОБА_3 10000 витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Зазначає, що суд застосував при вирішенні спору вимоги статті 1166 ЦПК України та статті 159 ЦПК України, які є взаємовиключними та дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення упущеної вигоди.

Також підлягає скасуванню і додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позовні вимоги є безпідставними, а розмір заявлених до відшкодування витрат не відповідає вимогам статті 137 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилається на доведеність протиправної поведінки відповідача у справі, який перешкоджає власнику використовувати своє майна, наявність причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою та подання позивачем належних доказів про розмір збитків.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступні обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що «ЗАТ «Волинь-Лада» на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 11 травня 2006 року №7/84-75 був власником об`єктів нерухомого майна адміністративно-побутового корпусу №1 (А-2), адміністративно-побутового корпусу №2 (Б-2), центрального складу №1 (О-1), центрального складу №2 (Н-1), павільйону моторного цеху (М-1), павільйону (Л-1) та навісу (Р-1), що знаходяться за адресою м. Луцьк, вул. Кільцева, 1.

Відповідно до нотаріально посвідчених договорів іпотеки від 30 жовтня 2007 року №CM-SME A00/055/2007, від 14 серпня 2007 року №CM-SME A00/036/2007, передав частину цих нежитлових приміщень, а саме адміністративно-побутовий корпус №1 (А-2) та адміністративно-побутовий корпус №2 (Б-2), в іпотеку Закритому акціонерному товариству «ОТП Банк», в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами від 29 жовтня 2007 року № CM-SME A00/062/2007, від 14 серпня 2007 року № CM-SME A00/037/2007, які були укладені між банком та позивачем.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 29 червня 2011 року у справі №5004/787/11, стягнуто із Закритого акціонерного товариства "Волинь-Лада", на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - 1 146 043,73 грн., в тому числі 921 186,99 грн. суми основного боргу, 207 494,83 грн. - відсотків, 17 361,91 грн. пені та 11 460,44 грн. витрат по оплаті держмита і 229,02 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Підставою для стягнення цих коштів було невиконання ЗАТ «Волинь-Лада» своїх зобов`язань за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № СМ-SМЕ А00/037/2007.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2010 року у справі № 2-1090/2010р., стягнуто солідарно з Закритого акціонерного товариства «Волинь Лада», ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № СМ-SME А00/062/2007 від 29.10.2007 року в розмірі 2418014 грн. 77 коп.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2015 року стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вищенаведеного рішення замінено із ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

На примусове виконання вищенаведених судових рішень Господарським судом Волинської області виданий наказ від 11 липня 2011 року, а Луцьким міськрайонним судом Волинської області виконавчий лист від 23 грудня 2010 року, які було окремо пред`явлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Волинської області Шульженку Ігорю Сергійовичу, який постановою від 10 вересня 2018 року об`єднав їх в одне зведене виконавче провадження №57173542.

12 листопада 2018 року приватний виконавець направив на адресу Волинської філії ДП «Сетам» заяву про реалізацію арештованого майна - адміністративно-побутового корпусу №1 (А-2) та адміністративно-побутового корпусу №2 (Б-2) за адресою м. Луцьк, вул. Кільцева, 1. Заявка була здійснена на два окремих лота по кожному приміщенню окрему, із зазначенням стартової ціни, яка визначена відповідно до оцінки від 10 жовтня 2018 року.

Електронні торги відбулися 13 грудня 2018 року за обома лотами, переможцем торгів за найвищою ціновою пропозицією визнаний ОСОБА_3 . Обидва лота були реалізовані за стартовою ціною. Результати торгів оформлені протоколами проведення електронних торгів №№ 375566, 375567 від 13 грудня 2018 року.

Надалі, приватний виконавець листами від 22 грудня 2018 року №№722, 727 повідомив Волинську філію ДП «Сетам» про те, що переможець торгів ОСОБА_3 меморіальними ордерами здійснив повний розрахунок за придбане майно. 22 грудня 2018 року приватним виконавцем складені акти про реалізацію предметів іпотек.

Згідно з платіжним дорученням №351 від 26 грудня 2018 року, приватний виконавець перерахував на користь стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 2 990 838,37 грн. коштів виручених за реалізацію предметів іпотеки.

ОСОБА_3 28 грудня 2018 року отримав від приватного нотаріуса свідоцтва про право власності на придбане майно.

Вказані обставини встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2020 року у цивільній справі №161/547/19, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, а тому, на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.

В межах судового спору стосовно оскарження ЗАТ «Волинь-Лада» результатів електронних торгів, судом за ініціативою підприємства неодноразово застосувалися заходи забезпечення позову.

Зокрема, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області про забезпечення позову від 28 грудня 2018 року, справа №161/20679/18, провадження №2-з/161/20/18, заяву голови ліквідаційної комісії з припинення ЗАТ «Волинь-Лада» Хомича І.В. про забезпечення позову до подачі позовної заяви, інші особи, які можуть набути статусу учасників справи: приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігор Сергійович, Державне підприємство «СЕТАМ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_3 , задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_3 та іншим третім особам (юридичним та фізичним особам) за його дорученням вчиняти дії щодо відчуження або розпорядження нерухомим майном, а саме: адміністративно-побутовим комплексом №2 /Б-2/ (РПВН: 15151802) та адміністративно-побутовим корпусом №1 /А-2/ (РПВН: 15151630), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області про забезпечення позову від 02 січня 2019 року, справа № 161/20883/18, провадження № 2-з/161/1/19, заяву Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада», ОСОБА_4 про забезпечення позову до подання позовної заяви, задоволено.

Накладено арешт на майно, а саме: адміністративно-побутовий комплекс № 2 /Б-2/, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 15151802; адміністративно-побутовий комплекс № 1 /Б-2/, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 15151630, які належать ОСОБА_3 та знаходяться у володіння Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2019 року у справі №161/547/19, вищенаведені ухвали про забезпечення позову були скасовані у зв`язку із невнесенням ЗАТ «Волинь-Лада» у строк встановлений судом зустрічного забезпечення позову.

Після набуття права власності на спірне нерухоме майно та скасування заходів забезпечення позову, позивач 19 лютого 2020 року уклав з ПФ «Ягуар-Сервіс» нотаріально посвідчений договір про охорону цього майна (а.с.183-188).

Фототаблицями, поясненнями представника ПФ «Ягуар-Сервіс», повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення, повідомленнями в засобах масової інформації підтверджуються доводи позивача про те, що позивач разом з представниками охоронної фірми протягом січня-лютого 2020 року неодноразово намагалися потрапити у спірні приміщення, однак їх не допускали до них.

З ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2020 року у справі №161/547/19 вбачається, що на адресу суду 29 січня 2020 року надійшла спільна заява Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада», Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький автоцентр» про забезпечення позову, яка мотивована тим, що 20 січня 2020 року представник ОСОБА_3 заблокували виїзди з приміщень на АДРЕСА_1 з вимогою передати приміщення у володіння останнього. Аналогічні дії, за твердженнями заявників, відбулися 29 січня 2020 року. З наведених вище підстав, заявники просили суд заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії спрямовані на знищення, пошкодження чи передачу нерухомого майна третім особам.

Встановивши наведені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ЗАТ «Волинь-Лада» чинить перешкоди ОСОБА_5 в користуванні належними нежитловими приміщеннями.

Згідно з положеннями статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною третьою статті 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому, необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

У відповідності до положень частин 1, 2, 4 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, позивач, вимагаючи відшкодування збитків, повинен довести три перші умови відповідальності, зокрема факт протиправної поведінки відповідача, розмір збитків, причинний зв`язок між ними. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню позивачем; відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі укладення договору і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Апеляційний суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що дії відповідача, які полягають у неправомірному володінні та користуванні належним ОСОБА_3 нерухомим майном нежитловими приміщеннями адміністративно-побутовий корпус №1 (А-2) та адміністративно-побутовий корпус №2 (Б-2), є протиправними.

Аналізуючи зміст договору оренди № 1 від 28 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТзОВ «Дорсервіс-Луцьк про передачу в оренду адміністративно-побутового корпусу № 1/А-2/ та договору оренди № 2 про передачу в оренду адміністративно-побутового корпусу № 2 /В-2/, укладеного між ОСОБА_3 та ПФ «СОЛЛЮКС», в оренду передано нежитлові приміщення, які складаються із офісних та виробничо-складських приміщень, орендна плата встановлена виходячи із вартості 30 грн за 1 кв.метр виробничих приміщень та 40 гривень за 1 кв. метр офісних приміщень. Виплата орендної плати починається з моменту фактичного передання приміщень у користування орендарям.

Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь ПФ «СОЛЮКС» від 04.12.2020 на лист ОСОБА_3 від 19.11.2020, в якій ПФ «СОЛЛЮКС» вказує, що не втратив інтересу щодо отримання в оренду адміністративно-побутового комплексу №2 /Б-2/ по АДРЕСА_1 та просив розглянути питання передачі в оренду більшої площі нежитлових приміщень.

З листа ТзОВ «Дорсервіс-Луцьк» від 11.01.2021 вбачається, що так само як і на грудень 2018 року зацікавлене в отриманні в оренду адміністративно-побутового корпусу №1 /А-2/ на умовах, які зазначені в договорі №1 від 28.12.2018.

Після набуття права власності та укладення договорів оренди позивач ОСОБА_3 листом від 29 грудня 2018 року звернувся до ЗАТ «Волинь-Лада» з вимогою звільнити належні йому приміщення адміністративно-побутового корпусу № 1/А-2/ та адміністративно-побутового корпусу № 2 /В-2/ на протязі 3 днів.

Відповідач не звільнив цих приміщень, а у листі від 03 січня 2019 року вимагав від ОСОБА_3 вжити заходів щодо негайного скасування записів про реєстрацію речових прав на це майно за ОСОБА_3 та незважаючи на те, що відповідно до правовстановлюючих документів саме позивач ОСОБА_3 є власником приміщення адміністративно-побутового корпусу № 1/А-2/ та адміністративно-побутового корпусу № 2 /В-2/ по АДРЕСА_1 . Із змісту листа ЗАТ «Волинь-Лада» та подальших дій відповідача вбачається відсутність намірів у ЗАТ «Волинь-Лада» передавати позивачу зазначене нерухоме майно. Подальші дії відповідача, зокрема, користування належним ОСОБА_3 майном, чинення перешкод у доступі до приміщень підтверджують цю обставину.

Змістом листа ЗАТ «Волинь-Лада» від 03 січня 2019 року спростовуються аргументи апеляційної скарги та доводи представника відповідача в апеляційному суді про недоведеність вчинення перешкод зі сторони ЗАТ «Волинь-Лада» в доступі до спірних приміщень у період з 01січня 2019 року по 31 липня 2020 року.

Такі дії ЗАТ «Волинь-Лада» суперечать вимогам статей 317, 321 ЦК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано кваліфікував їх як неправомірні.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом періоду з 28 грудня 2018 року позивач не може користуватися належним йому майном та передавати його в оренду саме у зв`язку із неправомірними діями відповідача, який не допускає позивача до належного йому майна. Ці обставини існували як на час звернення до суду з позовом 03 вересня 2020 року, про що позивач зазначив у позовній заяві, так і продовжують існувати на даний час.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачем нараховано неодержані доходи за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2020 року.

На думку апеляційного суду нарахування неодержаних доходів починаючи з 01 січня 2019 року є обґрунтованим, оскільки саме до 01 січня 2019 року позивач ОСОБА_3 надавав відповідачу строк для звільнення незаконно зайнятих приміщень (листом від 28 грудня 2018 року просив звільнити приміщення протягом 3-х днів), однак такі вимоги власника виконані не були. Більше того, у листі від 03 січня 2019 року відповідач голослівно заперечив право власності ОСОБА_3 на адміністративно-побутовий корпус № 1/А-2/ та адміністративно-побутовий корпус № 2 /В-2/ по

АДРЕСА_1 результатом, наслідком такої неправомірної поведінки стала неможливість одержання позивачем ОСОБА_6 доходу від передання в оренду зазначених нежитлових приміщень, оскільки за відсутності перешкод зі сторони відповідача, ОСОБА_3 міг та повинен був одержати дохід у формі орендної плати на виконання укладених договорів оренди нерухомого майна.

Аргументи апеляційної скарги про нікчемність договорів оренди у зв`язку з недотримання нотаріальної форми не впливають на вирішення спору, оскільки вимоги позивача не зводяться до виконання зобовязань за укладеними договорами, а обставина укладення договорів підтверджує реальність намірів ОСОБА_3 , як орендодавця, та орендарів нерухомого майна - ТзОВ «Дорсервіс-Луцьк» та ПФ «Соллюкс» на їх виконання, тобто, передачу у користування на підставі оренди з однієї сторони, та сплату орендної плати з іншої сторони.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 , набувши у власність адміністративно-побутовий корпус № 1/А-2/ та адміністративно-побутовий корпусу № 2 /В-2/ по АДРЕСА_1 діяв добросовісно при укладенні договорів оренди та мав право розраховувати, що гарантовані Конституцією права власника порушені не будуть. Водночас Конституція України не містить норм, які зобов`язували б ОСОБА_3 передбачати про можливе порушення гарантованих Основним законом прав, у тому числі розраховувати, що ЗАТ «Волинь-Лада» не передасть належні йому приміщення, буде чинити перешкоди у доступі до них та що він, як сторона договору оренди, не зможе передати приміщень орендарю. Також належить відмітити, що про добросовісність дій ОСОБА_3 після укладення договорів оренди вказує те, що ним був наданий достатній час тривалістю три дні для звільнення приміщень попереднім власником.

Визначаючи розмір упущеної вигоди суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за звичайних обставин, тобто, за умови правомірної поведінки відповідача та передачі власнику ОСОБА_3 належного йому майна, останній міг би реально одержати доходи у формі орендної плати за передані в оренду приміщення. Оскільки відповідач, як попередній власник, приміщень не звільнив, це перешкодило передати адміністративно-виробничі приміщення в користування орендарям на підставі укладених договорів оренди та одержувати орендну плату, оскільки саме з моменту передачі приміщень передбачено нарахування орендної плати.

На замовлення ОСОБА_3 18.03.2019 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 виконано два звіти про оцінку, з яких вбачається, що вартість оренди офісних приміщень складає 40,00 грн. за 1 кв. м., а виробничо-складських площ 30,00 грн. за 1 кв. м.

Суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 15.07.2020 повторно виконано два звіти про оцінку, згідно яких:

- вартість оренди офісних приміщень адміністративно-побутового корпусу №1 /А-2/ по АДРЕСА_1 , визначена на рівні 50,00 грн. за 1 кв. м., а виробничо-складських площ 32,00 грн. за 1 кв. м.;

- вартість оренди офісних приміщень адміністративно-побутового корпусу №2 /Б-2/ по АДРЕСА_1 , визначена на рівні 53,00 грн. за 1 кв. м., а виробничо-складських площ 34,00 грн. за 1 кв. м.

Згідно з вступною частиною звітів, метою дослідження було визначення саме ринкової вартості оренди одного метра квадратного вказаних приміщень.

Пунктом 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженого постановою КМУ №1440 від 10.09.2003 передбачено, що ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосований позивачем підхід для обрахування розміру заявленої упущеної вигоди 1 067 276,60 грн., який полягає у обрахуванні суб`єктом оціночної діяльності вартості здачі 1 кв.м. приміщення в оренду (найм), площі приміщення та строку порушення його прав (грудень 2018 року серпень 2020 року), є допустимим та обґрунтованим. На спростування даного розрахунку відповідачем не надано відповідних доказів, клопотань про призначення експертизи для перевірки його ринкової та економічної обґрунтованості не заявлялося.

Наданими позивачем договорами оренди, листами орендарів про те, що вони зацікавлені і на даний час орендувати на підставі договорів оренди належне ОСОБА_3 нерухоме майно, розрахунком орендної плати підтверджується, що доходи (упущена вигода), які позивач просить стягнути не є абстрактними та могли бути одержані за звичайних умов, і лише неправомірна поведінка ЗАТ «Волинь Лада» перешкодила цьому.

На думку апеляційного суду приписи статті 159 ЦПК України та статті 1166 ЦК України хоча і передбачають самостійні підстави відшкодування шкоди, однак не є взаємовиключними. До того ж позивач обґрунтував позовні вимоги не тільки посиланням на застосування судом на підставі заяв відповідача заходів забезпеченням позову, а й обставинами неправмірного перешкоджання зі сторони ЗАТ «Волинь-Лада» у доступі до належного ОСОБА_3 нерухомого майна, і саме з таких фактичних підстав позову виходив суд при вирішенні спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не вживав заходів щодо фактичної передачі приміщень в користування орендарів спростовуються як листом вимогою про звільнення приміщень від 28 грудня 2018 року, так і наявними в матеріалами справи фото таблицями, повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення, повідомленнями в засобах масової інформації, причиною відсутності актів приймання-передачі є неправомірні дії відповідача, про що правильно зазначив суд у своєму рішенні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382,-384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді