РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/468/22

Провадження №2/568/251/22

19 липня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

Суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

позивач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному позовному провадженні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області (місцезнаходження: вул.Довга, буд. 68, с.Крупець, Дубенський район, Рівненська область, 35541, ),

про визнання незаконним та скасування розпорядження про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження сільського голови № 18 від 27.01.22 р. "Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 ", стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи.

В обгрунтування позову зазначає, що позивач працює на посаді заступника Крупецького сільського голови. Розпорядженням сільського голови № 18 від 27.01.22 р. "Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 " позивача відсторонено від роботи з 31.01.22 р., у зв`язку з ненаданням документів, зазначених в розпорядженні сільського голови № 3 від 10.01.22 р.

Зазначає, що ст. 46 КЗпП містить вичерпний перелік випадків для відсторонення від роботи, відсутніть щеплення проти Covid-19 до них не відноситься.

Стверджує, що вакцинація проти СОVID-19 так і надання інформації щодо факту вакцинації є конфідеційною інформацією, а тому відхилено ним.

Вважає, що розпорядженням сільського голови № 18 від 27.01.22 р. є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив позовні вимоги. Вказав на правомірність відсторонення позивача від роботи, оскільки позивач працівник органу місцевого самоврядування, згідно Переліку професій, виробництв та організацій, підлягає обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Зазначив, що позивачем не надо доказів про абсолютні протипоказання про проведення профілактичних щеплень або довідки про щеплення від СОVID-19.

Вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного розпорядженням № 18 від 27.01.22 р.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задоволити. Зокрема, зазначив, що відмова працівника від вакцинації не є підставою для відсторонення від роботи, не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від короновірусної хвороби та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися. Зазначає, що роботодавець шляхом відсторонення від роботи грубо порушив його права на працю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позовні вимоги, просив в позові відмовити. Наголосив, що обмеження позивача у здійсненні трудової діяльності є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді заступника Крупецького сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 08.12.20 р, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 та розпорядженням сільського голови Крупецької сільської ради № 95 від 07.12.20 р. "Про затвердження на посаду ОСОБА_1 ".

Розпорядженням сільського голови Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 3 від 10.01.22 р. "Про обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19" позивача зобов`язано надати документ або сертифікат, який підтверджує вакцинацію проти СОVID-19, довідку про абсолютне протипоказання до вакцинації та попереджено, що у разі відмови від надання зазначених документів, він буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб".

З акту про відмову від ознайомленням з розпорядженням від 11.01.22 р., складеного Крупецьким сільським головою, провідним спеціалістом загального відділу та керуючим справами виконавчого комітету вбачається, що ОСОБА_1 - заступник сільського глови з питань діяльності виконавчих органів ради, відмовився від ознайомлення з розпорядженням Крупецького сільського голови № 3 від 10.01.22 р. "Про обов`язкове профілактичне щеплення проти covid-19", від підпису відмовився.

12.01.22 р. позивач звернувся до голови Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області з попереднім попередженням/запереченням щодо порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, в яких наголосив, що розпорядження № 3 від 11.01.22 р. не відповідає вимогам чинного законодавства, обмежує його конституційні права і свободи; вимога надати інформацію щодо вакцинування є незаконною.

У відповіді на попередження/заперечення № 14-07/268 від 20.01.22 р. голова Крупецької сільської ради роз`яснив позивачу про його право на звернення в суд.

Розпорядженням сільського голови Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 18 від 27.01.22 р. "Про відсторонення від роботи М. Бондарчука", позивача, заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, відсторонено від роботи з 31.01.22 р., у зв`язку з ненаданням документів, зазначених у розпорядженні сільського голови № 3 від 10.01.22 р.

З акту про відмову від ознайомленням з розпорядженням від 31.01.22 р., складеного Крупецьким сільським головою, провідним спеціалістом загального відділу та керуючим справами виконавчого комітету вбачається, що ОСОБА_1 - заступник сільського глови з питань діяльності виконавчих органів ради, відмовився від ознайомлення з розпорядженням Крупецького сільського голови № 18 від 27.01.22 р. "Про відсторонення від роботи М. Бондарчука".

Разом з тим, в оскаржуваному розпорядженні № 18 від 27.01.22 р. міститься підпис ОСОБА_1 про ознайомленням з розпорядженням 02.02.22 р.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження Крупецького сільського голови № 31 від 28.02.22 р., ОСОБА_1 допущено до роботи заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 01.03.22 р., до завершення воєнного стану в Україні.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, заслухавши учасників судового провадження, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з оскаржуваним розпорядженням №18 від 27.01.22 р., позивач ознайомлений 02.02.22 р., тоді як до суду з даним позовом звернувся -17.05.22 р.

Відповідно до пункту 1 глави 12 «Прикінцеві положення», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Оскільки, оскаржуване розпорядження винесено під час дії карантину, суд погоджується, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Положеннями статей 3, 27, 49 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (ст.12 ЗаконуУкраїни «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України (ст.12 ЗаконуУкраїни «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Наказом МОЗ України N 521 від 5.02.2020 Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ № 133 від 19 липня 1995 року, доповнено розділом «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Поряд з цим, наказом МОЗ України № 2153 від 04 жовтня 2021 року затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.11.2021 № 2664 затверджено Зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який затверджений наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153. Пунктом 7 до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, віднесено працівників органів місцевого самоврядування.

Крім того, Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ України № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Відповідно до постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 р., з наступними змінами, керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України,частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Частиною 1статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третійстатті 21 Кодексу законів про працю України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції Україниі законів України.

Розпорядженням сільського голови Крупецької сільської ради № 3 від 10.01.22 р. позивача зобов`язано надати документ або сертифікат, який підтверджує вакцинацію проти СОVID-19, довідку про абсолютне протипоказання до вакцинації та попереджено, що у разі відмови від надання зазначених документів, він буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб".

З вказаним розпорядженням позивач ознайомлений, що підтверджується наявним в матеріалах справи попереднім попередженням/запереченням від 12.01.22 р. та актом про відмову від підпису від 11.01.22 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було вжито заходів та доведено до відома позивача інформацію про те, що він, як працівник органу місцевого самоврядування, підлягає обов`язковій вакцинації проти COVID-19, а у випадку ухилення чи відмови від вакцинації, його буде відсторонено від роботи у встановленому законом порядку.

Розпорядженням сільського голови Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 18 від 27.01.22 р. "Про відсторонення від роботи М. Бондарчука", позивача - заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, відсторонено від роботи з 31.01.22 р., у зв`язку з ненаданням документів, зазначених у розпорядженні сільського голови № 3 від 10.01.22 р.

Вказане розпорядження відповідачем видане на підставі ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2664 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236.

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_1 не погоджується із вищевказаним розпорядженням відповідача в частині відсторонення його від виконання посадових обов`язків та просить визнати незаконним і скасувати це розпорядження з підстав його незаконності та необґрунтованості.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 2-1 КЗпП України проголошено рівність трудових прав громадян України та заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників.

Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до ст.46 КЗпП України, роботодавець може відсторонити працівника від роботи, якщо працівник: з`явився на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;відмовляється або ухиляється від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших випадків, передбачених законодавством належить, зокрема відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Крім того, у листі Верховного Суду від 24.12.2021 р. № 3223/0/208-21 "Щодо відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19" зазначено, що відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Разом з тим, суд враховуєт практику Верховного суду, який стверджує наступне (постанова від 10.03.2021р. у справі №331/5291/19): «вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто, в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим».

Крім цього, Європейський суд у своїй діяльності, дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві та наголошує, що вакцинація є одним із найбільш успішніших та ефективних заходів у сфері охорони здоров`я, мета якої є захист здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від інфекційного захворювання. (див. Вавржичка та інші проти Чеської Республіки (заява № 47621/13), Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, Сальветті проти Італії, № 42197/98, 9 липня 2002 р., Маттер проти Словаччини, № 31534/96, 5 липня 1999 р. Соломахін проти України від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03).

З огляду на викладене, обов`язкова вакцинація певної категорії громадян від COVID-19 (захворювання, яке згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби) задля попередження його поширення серед населення є виправданим та таким, що не порушує статтю 8 Конвенції.

Держава встановивши відсторонення працівників органів місцевого самоврядування від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я суспільства. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має виправдану мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Позивач доказів проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 не надав, як і не надав докази щодо наявності у нього абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, що встановлюється сімейним або лікуючим лікарем, та фіксується у висновку про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі.

Таким чином, суд вважає, що роботодавець з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення позивача від роботи.

У спірних правовідносинах суд не вбачає порушення права позивача на працю, визначеного ст.43 Конституції України, оскільки за позивачем зберігається робоче місце, трудові відносини не припинені. Обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людей.

Доводи позивача про порушення його медичної таємниці є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 286 ЦК України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Аналогічні за змістом вимоги містяться у ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Інформація про факт щеплення особи не міститься у переліку відомостей, які віднесені вищевказаними нормами до медичної таємниці. Відтак, COVID-сертифікат не є медичною таємницею.

Отже, на підставі досліджених у справі доказів та аналізу норм чинного законодавства, враховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи було здійснено відповідачем у відповідності до вимог закону, тому підстави для визнання незаконним і скасування оспорюваного розпорядження відсутні.

Разом з тим, суд враховує, що змість розпорядження № 18 від 27.01.22 р. містить формальні недоліки, проте законне по суті розпорядження не можу бути скасоване лише з цих підстав.

Позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи є похідними, а тому задоволенню не підлягають.

При ухваленні цього рішення суд керується практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення - справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; справа «Серявін та інші проти України» рішення ЕСПЛ від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 263-265, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання незаконним та скасування розпорядження про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Крупецька сільська рада Дубенського району Рівненської області (місцезнаходження: вул.Довга, буд. 68, с.Крупець, Дубенський район, Рівненська область, 35541, )

Повний текст рішення виготовлено 20.07.22 року.

Суддя А.О. Сільман