ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/855/22 Справа № 178/1714/20 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що ОСОБА_2 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 04 березня 2008 року підписала анкету-заяву без номеру, на підставі якої їй було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 6 000 грн. Вказували, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на дату смерті заборгованість за кредитним договором становить 6 207, 63 грн, що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проживав разом з позичальником, а тому є таким, що прийняв спадщину, претензію банку про погашення заборгованості залишив без виконання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором без номеру від 04 березня 2008 року у розмірі 6 207, 63 грн.

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено (а.с.79-80).

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, при зверненні з позовом вони довели наявність заборгованості за кредитним договором, надавши відповідні докази, відповідач, як спадкоємець позичальника, повинен погасити допущену спадкодавцем заборгованість. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від обов`язку погасити допущену спадкодавцем заборгованість (а.с.83-88).

Відповідач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 6 207, 63 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 04 березня 2008 року підписала анкета-заяву згідно якої просила надати кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 800 грн (а.с.20).

Матеріали справи містять витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умов та правил надання банківських послуг з відомостями про внесення змін, які не підписані ОСОБА_3 (а.с.21-31).

В довідці, складеної та не підписаної представником банку зазначено, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано чотири кредитні картки (а.с.32).

Позивачем також надана довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_3 (договір б/н) з якої вбачаються операції старту карткового рахунку, зміни кредитного ліміту. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі 800 грн, та максимально збільшувався до 6 000 грн 26 жовтня 2016 року, а 02 серпня 2018 року кредитний ліміт анульований (а.с.29).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 13 листопада 2017 року виконавчим комітетом Червоноіванівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області (а.с.36).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором становить 6 207, 63 грн, що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.7-10,11).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог саме до відповідача ОСОБА_1 позивачем надано не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду у зв`язку з наступним.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.

Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

З матеріалів справи вбачається, що Криничанською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 10 квітня 2020 року отримано претензію кредитора та зареєстровано у книгу вхідної кореспонденції за № 234/02-14. Довести її до відома спадкоємців нотаріальна контора не має можливості у зв`язку з тим, що ніхто із спадкоємців для оформлення спадщини чи відмови від спадщини не звертався (а.с.39,40).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що аналогічна претензія кредитора була надіслана на адресу Криничанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 20 листопада 2018 року та на її підставі була заведена спадкова справа № 330/2018 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.60-62).

Колегія суддів наголошує на тому, що жодних письмових доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог саме до ОСОБА_1 як спадкоємця померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надано не було.

Зокрема, банком не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 , прийняв після неї спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров