ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29492/21

Провадження № 22-ц/4820/1849/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Костенка А.М, Спірідонової Т.В., секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю: учасників справи та представника учасника справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/29492/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення і зобов`язання до вчинення дій (суддя Павловська А.А.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування позову зазначав, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 , однак відповідач чинить перешкоди у користуванні даним майном. Дані перешкоди полягають у зміні вхідних замків, що унеможливлює використання його власності.

А тому, просив суд усунути перешкоди у праві володіння та користування майном квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до квартири та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідних дверей.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2022 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вселення до квартири. Зобов`язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідних дверей квартири за адресою АДРЕСА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не взяв до уваги та не надав правової оцінки обставинам справи, які зазначені у відзиві та доданих до них пояснень відповідача, вказує, що ОСОБА_2 не надав жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач чинила йому перешкоди. Таким чином, суд не врахував, що перешкоди, які просив позивач суду усунути у його вселенні та користуванні квартирою реально не існувало до його позову і під час розгляду справи. Вказує, що вона виготовила ОСОБА_2 за свої кошти дублікат ключів, для його вільного доступу в дану квартиру, та надіслала йому листа в якому пропонувала особисто 27 лютого 2022 року о 16 год 00 хв., отримати цей дублікат ключів, але ОСОБА_2 листа проігнорував.

Крім того, суд порушив вимоги процесуального закону, який визначає можливість залучення свідків до закінчення підготовчого провадження. Підготовче провадження у даній справі було закрито ухвалою суду від 05.05.2022. Проте, в день ухвалення рішення 30.08.2022 за усним клопотанням ОСОБА_2 про виклик свідків під час розгляду справи по суті, суд задовольнив клопотання і свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в цьому ж судовому засідання надавали свідчення. При цьому, позивач ні при подачі позову, ні на підготовчому засіданні не заявляв клопотання про виклик вказаних свідків. Крім того, покази вказаних свідків не відповідають дійсності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення зі сторони ОСОБА_7 прав позивача, як співвласника, на користування належною йому часткою квартири АДРЕСА_1 , які підлягають поновленню шляхом вселення позивача у зазначену квартиру зобов`зання надати ключі від неї.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна в повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/29390/20 від 14.05.2020 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.8).

Згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у спарві №686/6454/20 від 10.09.2020 здійснено поділ спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , виділено у власність ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с 9-11).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 грудня 2020 року, 22.12.2020 здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 152-153).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 391 ЦПК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Положення ст. 81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом, строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_2 подана до суду 09.12.2021 і до неї було долучено письмові докази, які позивач вважав за необхідне надати суду на підтвердження зазначеного в позовній заяві, - копії листів, адресованих відповідачу про усунення порушення, а отже вважав надані суду докази достатніми. Провадження у справі відкрито 21.12.2021 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; 05.05.2022 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В свою чергу, відповідач, подаючи заяву по суті справи на стадії підготовчого провадження, заперечувала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог, зокрема щодо зміни замків вхідних дверей та чинення перешкод у користуванні квартирою (а.с. 48-50).

За таких обставин, позивач не був позбавлений можливості надати/повідомити суду про усі наявні у нього докази разом із поданням позовної заяви так і на стадії підготовчого провадження. Позивач будь-яких заяв про неможливість з об`єктивних причин заявлення клопотання про допит свідків разом з позовом, а також під час підготовчого провадження по даній справі не подавав.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушення права на справедливий суд (рішення «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року).

Враховуючи викладене вище, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права при вирішенні питання про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які суд першої інстанції поклав в основу прийнятого рішення, не є достовірними доказами, в розумінні ст. 79 ЦПК України, чинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні квартирою та зміну замків у вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 .

Надані позивачем копії листів щодо усунення перешкод у користуванні майном від 28.10.2021, від 26.11.2021 направлені позивачем на адресу відповідача ОСОБА_7 (а.с. 21-26), та відносно яких відсутні відомості про їх отримання відповідачем, також не є належними та допустимим доказами факту протиправності дій відповідача.

З огляду на викладене, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2724 грн, сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення і зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2724 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова