КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року

справа № 755/9359/20

провадження № 22-ц/824/2754/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Винниченко Л.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № К3R4AE00000022 від 17.03.2008 року у розмірі 3855,79 Євро, що за курсом НБУ від 20.05.2020 року становить 111 895, 03 грн, яка складається з 3855,79 Євро - 3% річних та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 17.03.2008 року було укладено кредитний договір № K3R4AE00000022, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 16 495,08 Євро на строк до 15.03.2013 року, а відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, 10.11.2011 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

22 березня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет застави.

Позивач зазначає, що на даний час рішення суду боржником залишається не виконаним, а оскільки винесення рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин, відповідачу за період після подання до суду позовної заяви 10.11.2011 року з 11.11.2011 року по 20.05.2020 року нараховано 3 % річних у розмірі 3 855,79 Євро, що за курсом НБУ станом на 20.05.2020 року складає 111 895,03 грн. При цьому 3 % річних нараховано на прострочену суму заборгованості за кредитним договором, що становить у розмірі 15 074,76 Євро.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник банку подала апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи, обставини справи підтверджуються належними доказами доданими до матеріалів позову. У разі незгоди із розрахунком суми боргу 3% річних від простроченого грошового зобов`язання, суд мав навести розрахунок, здійснений самостійно.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що наведений позивачем розрахунок 3% річних не містить складових невиконаного грошового зобов`язання та підстави їх нарахування з посиланням на умови договору.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитно-Заставний договір № K3R4AE00000022 (далі - кредитний договір (а.с. 7-16).

22 березня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва у цивільній справі № 2-5922/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави ухвалено рішення, яким позовній вимоги задоволено та в рахунок погашення заборгованості за договором № K3R4AE00000022 від 17.03.2008 року на суму 22119,75 Євро, що за курсом НБУ складає 249 364,48 грн., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк», та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн, а всього стягнуто 1 820 грн (далі - рішення суду, а.с. 3-3 зв.).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за кредитним договором, зокрема з 11.10.2011 по 22.02.2012 в сумі 14 101,16 Євро та за період з 16.03.2012 по 20.05.2020 в сумі 15 074,76 Євро, 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за 3 123 дні прострочення у розмірі 3 855,79 Євро, що за курсом НБУ станом на 20.05.2020 року становить 111 895,03 грн.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення ст. 610 ЦК України встановлюють, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання.

Відповідно до ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання у разі його невиконання у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту наявного у матеріалах справи кредитного договору убачається, що загальний розмір кредиту становить в сумі 16 495,08 Євро, які відповідач зобов`язувався повертати банку щомісячними платежами, відповідно графіку погашення кредиту, що є додатком до договору, зі сплатою річної процентної ставки 10,56% на залишок по кредиту, при цьому щомісячний платіж складає у розмірі 373,42 Євро, що включає суму кредиту, винагороду за резервування та відсотки за користування кредитом, дата погашення кредиту 15.03.2013 року.

За рішенням суду з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість станом на 12.08.2011 року в сумі 22 119,76 Євро, що включає: 14 101,16 Євро боргу за кредитом, 1 975,46 Євро - заборгованість за процентами, 397,58 Євро - заборгованість по комісії, 4 571,11 Євро - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 22,18 Євро - штрафу (фіксована частина), 1 052,27 Євро - штрафу (процентна складова).

Виходячи з графіку погашення кредиту, станом на дату 21.07.2011 року відповідач був зобов`язаний сплатити позивачу кошти по тілу кредиту на загальну суму 9 773,19 Євро та по відсоткам 4 327,56 Євро. У подальшому за період з 21.08.2011 року по 15.03.2013 року (кінцева дата погашення кредиту) підлягали сплаті загальна сума кредиту 6 418,67 Євро та проценти за користування кредитними коштами у розмірі 608,67 Євро.

Виходячи з рішення суду, за яким станом на 12.08.2011 року, тобто до дати чергового щомісячного платежу - 21.08.2011 року, стягнуто з відповідача заборгованість по тілу кредиту у розмірі 14 101,16 Євро, що перевищує розмір оплати за графіком погашення кредиту, та заборгованість по процентам у розмірі 1 975,46 Євро, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за рішенням суду з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором достроково, відповідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 14.9 Кредитно-заставного договору №№ K3R4AE00000022 від 17 березня 2008 року, укладеного між сторонами при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов`язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобов`язання.

Оскільки в укладеному між сторонами договорі передбачено інший розмір процентів за невиконання грошового зобов`язання, а саме 5%, тому підстави для нарахування трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді