Справа № 710/1378/21 Провадження № 2/710/26/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Сивоконя С.С.,

за участі секретаря судового засідання - Глущенко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі їх законного представника ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Матусівської сільської ради, Звенигородського району Черкаської області, служба у справах дітей Кам`янської міської ради Черкаської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23.09.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Аргументи учасників справи:

Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 , та її неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не є членами родини позивача, проте з 07.07.2017 року зареєстровані в його будинку та з 20.11.2018 року без поважних причин не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їхніх особистих речей в будинку не має. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідач не чинив. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на продаж будинку.

Відповідачка подала відзив на позов в якому зазначила, що позовні вимоги визнає повністю. Зазначила, що дійсно з дітьми не проживає з 20.11.2018 року в с. Матусів у будинку який належить позивачу. Місце проживання дітей їй не відомо, оскільки її позбавили батьківських прав.

Від служби у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області надійшов лист в якому зазначено, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не є родичами позивачу та не проживають в його будинку з 2018 року, служба у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради не заперечує щодо задоволення позову.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 27.09.2021 року, позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 08.02.2022 року, відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 09.03.2022 року, замінено у справі третю особу без самостійних вимог на стороні позивача Службу у справах дітей Шполянської міської ради ОТГ на Службу у справах дітей Матусівської сільської ради.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.05.2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 04.07.2022 року, залучено до участі в цивільній справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей Кам`янської міської ради Черкаської області.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

У суд представниця позивача не з`явилась, надала письмову заяву в якій підтримала позов та просила його задовольнити, справу просила розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 у суд не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у відзиві просила слухати справу без її участі.

Представник третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради до суду не з`явився, просив розглядати справу без участі їхнього представника.

Представник третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Матусівської сільської ради до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

Враховуючи позиції сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 14.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Білоусом В.П. Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за № 2316 ОСОБА_1 купив житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с.37-38)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.10.2013 №10829255 виданого приватним нотаріусом Білоусом Василем Пантелеймоновичем Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №7, номер запису про право власності : 2863913, дата державної реєстрації - 14.10.2013 року. (Підстава виникнення - договір купівлі - продажу виданий 14.10.2013, видавник приватний нотаріус. (а.с.39).

Відповідно до довідки від 08.09.2021 №711 виданої Матусівською сільською радою Черкаської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані з 07.07.2017 в АДРЕСА_1 . Громадянка ОСОБА_2 та її діти фактично не проживають за даною адресою з 20.11.2018. (а.с.12).

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області від 14.09.2021 №57, ОСОБА_2 , 1993 року народження проживає без реєстрації на території АДРЕСА_2 , на праві власності житла за даною адресою не має. Діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 на проживають, інформацією відносно проживання цих дітей не володіємо. (а.с.13).

Відповідно до ордеру серія ЧК №122507 від 20.09.2021 адвокат Тишкевич Тетяна Василівна представляє інтереси ОСОБА_1 у Шполянському районному суді Черкаської області та інших судах без обмежень. (а.с.70).

Відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №8 від 11.10.1993 ОСОБА_7 має право на зайняття адвокатською діяльністю. (а.с. 43)

Відповідно до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 28.01.2022 укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Тишкевич Тетяною Василівною (виконавець). Виконавець зобов`язується надати клієнту послуги з надання правової інформації, консультацій з правових питань, складання процесуальних документів та представництво в суді інтересів Клієнта, а останній зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх у розмірі та порядку визначених цим Договором . (а.с.40- 42).

Відповідно до листа Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 07.02.2022 №226, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає. (а.с.49).

Відповідно до листа Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 07.02.2022 №223, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає. (а.с.50).

Відповідно до листа Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 07.02.2022 №224, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає. (а.с.51).

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 01.10.2019 справа № 710/640/19 провадження № 2/710/350/19 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.86-94).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати відповідачку ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги порушенням права розпорядження житлом, зокрема в оформленні договору купівлі - продажу. Відповідачка в будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в будинку не має.

Згідно із з частинами першою-третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним у цьому випадку є забезпечення найкращих інтересів дитини. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у справі № 554/3289/20 від 07.07.2021, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 206/4028/18, від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17.

У постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 462/3182/16-ц зроблено висновок про те, що у справах про визнання наймача або члена його родини таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення.

Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві». Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 року в справі № 759/19579/17.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно до ч.ч.2,3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. До такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №754/613/18-ц від 15.01.2020.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,2, ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018 року, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).

Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення.

Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачка та її малолітні діти, не є членами сім`ї позивача, з 07.07.2017 були зареєстровані у житловому будинку який належить на праві власності позивачу. Із 20.11.2018 року відповідачка із дітьми не проживає за адресою реєстрації в с. Матусів, Звенигородського району Черкаської області. Відповідачка фактично проживала в с. Журавка, Звенигородського району, Черкаської області. Із інформації наявної у відзиві, адресою фактичного проживання відповідачки на теперішній час є с. Макіївка, Смілянського району Черкаської області. Тобто, відповідачка вибула з с. Матусів, в інший населений пункт, за місцем реєстрації не проживає з 20.11.2018 року, отже у відповідності до норм ст. 71, 72 ЖК УРСР, є такою, що втратила право користування житлом. Крім того відповідачка позов визнала повністю.

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області, яке набрало законної сили 01.11.2019 року, відповідачка була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Служба у справах дітей виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області не заперечує проти задоволення позову в частині яка стосується дітей. Відповідачка позов визнала повністю.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітніми, тому місцем їхнього проживання є місце проживання їх матері, батька, опікуна чи піклувальника. Оскільки діти були позбавленні батьківського піклування та влаштовані у прийомну сім`ю, що підтверджується листом служби у справах дітей та соціального захисту населення Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області від 22.06.2022 № 1814/01-31, відповідно місцем проживання дітей є адреса прийомної сім`ї.

Висновки за результатами розгляду позову:

Суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 та малолітні діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник позивача зазначив, що судові витрати бере на себе.

Ураховуючи, що відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позов, про що зазначила у своєму відзиві, тому 50% судового збору від суми 2724,00 грн, сплаченого позивачем при подачі позову підлягає поверненню йому з державного бюджету, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а інша частина судових витрат по сплаті судового збору залишається на рахунку позивача.

На підставі ст.ст.41,47,55 Конституції України, ст.ст.16, 29, 317, 321, 383, 389, 391, 405 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.ст. 64, 150, 156, 163 ЖК УРСР керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області, 28.10.2010, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 , такою що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області від 07.02.1998 року, з державного бюджету 50% судового збору в сумі 1362,00 (одна тисяча триста шістдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сивокінь