Постанова

Іменем України

17 травня 2022 року

м. Київ

справа № 640/14276/17

провадження № 61-14677св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Маміної О. В., від 04 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Департамент реєстрації Харківської міської ради, про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності та визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з договором купівлі-продажу

від 19 вересня 2008 року вона придбала у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яку в подальшому на підставі договору іпотеки № 6166-018/08Р від 19 вересня 2008 року, укладеного з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Правекс Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс Банк»), передала в іпотеку банку.

28 травня 2012 року в ході виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 338 від 24 березня 2010 року, в рахунок задоволення вимог ПАТ КБ «Правекс Банк» вказана квартира була відчужена на прилюдних торгах, переможцем яких визначено

ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області

від 27 серпня 2013 року, у справі № 2018/13734/2012 визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 28 травня 2012 року щодо реалізації спірної квартири, а також визнано недійним протокол № 77-02/047/12/1

від 28 травня 2012 року проведення прилюдних торгів.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року, у справі № 640/5240/13-ц скасовано та визнано виконавчий напис нотаріуса № 338 від 24 березня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на зазначене, позивач вважала, що на теперішній час у

ОСОБА_2 відсутні підстави володіти спірною квартирою.

Просила суд витребувати квартиру

АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 , скасувати запис № 1664542 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на вказану квартиру.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова, у складі судді Якуші Н. В., від 26 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що обґрунтованими є лише вимоги про витребування спірного нерухомого майна, відчуження якого відбулось поза волею ОСОБА_1 , проте позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду з цими вимогами.

Інші вимоги ОСОБА_1 суд вважав такими, що не є необхідними для ефективного відновлення її порушеного права.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування квартири скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Колегія судів, вирішуючи спір по суті, погодилась з висновками суду першої інстанції про те, що обґрунтованими є лише вимоги позивача про витребування спірного нерухомого майна.

Разом з тим апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності з поважних причин, оскільки вона неодноразово та у розумний строк зверталась до судів за захистом свого порушеного права, яке тривалий час намагається відновити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати в частині вирішення позовних вимог про витребування квартири та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

30 серпня 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 04 серпня

2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з районного суду.

У грудні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_2 зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верхового Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17,

від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц, від 13 березня 2018 року у справі

№ 916/1764/17, від 20 червня 2019 року у справі № 569/10037/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, вказує на порушення норм процесуального права, що виявилось у встановленні обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Звертає увагу, що він є добросовісним набувачем квартири, яка була реалізована у порядку виконання судового рішення, а тому не може бути в нього витребувана.

Вказує, що у разі втрати спірної квартири, яка перебуває у його володінні значний проміжок часу, він буде змушений шукати способи компенсації своїх втрат та понесе у зв`язку із цим індивідуальний та надмірний тягар, оскільки організатор прилюдних торгів ПП «СП «Юстиція» ліквідовано

04 липня 2014 року без правонаступництва, а тому повернення грошових коштів є неможливим; у спірній квартирі зареєстроване його разом із сім`єю місце проживання; він витратив значні грошові кошти на ремонт спірного майна.

Вважає, що належним способом захисту прав позивача буде її звернення до суду з позовом до Державної виконавчої служби України про відшкодування збитків.

Вказує на наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки у справі № 640/307/14 набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Наголошує, що акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки є чинним, що є окремою підставою для скасування постанови апеляційного суду.

Виконавчий напис у судовому порядку було визнано таким, що не підлягає виконанню після реалізації спірної квартири на прилюдних торгах та без залучення переможця торгів до розгляду справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, доводи якого не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки всупереч вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України до відзиву не додані докази надсилання його копій іншим учасникам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 167 800 доларів США на строк до 19 вересня 2022 року.

У забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ПАТ КБ «Правекс Банк» і ОСОБА_1 19 вересня 2008 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є - трикімнатна квартира

АДРЕСА_2 .

24 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О. О. за заявою ПАТ КБ «Правекс Банк» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2008 року належала на праві власності

ОСОБА_1 і є предметом іпотеки, та яким запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна задовольнити вимоги банку по погашенню кредитної заборгованості за період з 01 грудня

2008 року по 24 березня 2010 року в розмірі 205 448 доларів США.

На підставі виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження № 18835148.

У процесі виконання виконавчого напису, 28 травня 2012 року відбулися прилюдні торги, які проводились Харківським філіалом ПП «СП Юстиція».

За результатами торгів квартира, що належала на праві власності ОСОБА_1 , була продана ОСОБА_5 за 435 000 грн, про що складено протокол № 77-02/047/12/1 від 28 травня 2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

05 червня 2012 року ОСОБА_2 видано акт № 18835148 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого 12 червня 2012 року видано свідоцтва про придбання спірної квартири.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова

від 29 листопада 2010 року у справі № 2-1479/10 за позовом

ПАТ КБ «Правекс Банк» стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь банку заборгованість у розмірі 180 633 доларів США за кредитним договором № 6166-018/08Р від 19 вересня 2008 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області

від 27 серпня 2013 року, у справі № 2018/13734/2012 визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 28 травня 2012 року щодо реалізації спірної квартири, визнано недійним протокол № 77-02/047/12/1 від 28 травня

2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року, у справі

№ 640/5240/13-ц скасовано та визнано виконавчий напис нотаріуса № 338 від 24 березня 2010 року таким, що не підлягає виконанню.

У січні 2014 року ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Панченко О. В., ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» в особі Харківської філії, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, треті особи: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс- Банк», Київський районний відділ у місті Харкові Державної міграційної служби України, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання недійсним акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів та свідоцтва, виданого на підставі акту, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, поновлення права власності шляхом визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні належним майном, скасування реєстрації, виселення з квартири та вселення в квартиру (справа № 640/307/14-ц).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року в справі № 640/307/14 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог про витребування спірної квартири із володіння ОСОБА_2 апеляційний суд вважав, що ці вимоги заявлені ОСОБА_1 з помилковим посиланням на статтю 216 ЦК України, замість приписів статті 388 ЦК України.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з положень зазначених статей, власник майна має право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі провадження

№ 6-2407цс15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц наведено висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й має бути доведено в суді.

Разом з тим частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень.

У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 Верховний Суд дійшов висновку, відповідно до якого, застосовуючи положення

частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц, від 23 грудня 2020 року у справі

№ 639/7253/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 295/3225/17.

У розглядуваній справі встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2013 року, у справі

№ 2018/13734/2012 визнано недійсними прилюдні торги від 28 травня

2012 року та протокол № 77-02/047/12/1від 28 травня 2012 року проведення прилюдних торгів.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2015 року, у справі № 640/5240/13-ц скасовано та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 338 від 24 березня 2010 року про звернення стягнення на квартиру ОСОБА_1 .

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 388

ЦК України, для витребування спірної квартири у відповідача, оскільки вона вибула з власності ОСОБА_1 поза її волею наприлюдних торгах, проведених 28 травня 2012 року, які визнано недійсними, та в рамках виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню.

Обраний позивачем спосіб захисту шляхом витребування квартири відповідає закону та є ефективним.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 у червні 2012 року.

З метою захисту свого порушеного права ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду починаючи із серпня 2012 року.

У червні 2013 року набрало законної сили рішення у справі

№ 2018/13734/2012 про визнання недійсними прилюдних торгів щодо реалізації спірної квартири.

06 травня 2015 року було остаточно вирішено спір у справі № 640/5240/13-ц про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

При цьому відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про витребування спірної квартири, з огляду, зокрема на те, що ці вимоги заявлені з помилковим посиланням на приписи статті 216 ЦК України, замість приписів статті 388 ЦКК України, апеляційний суд Харківської області у своєму рішення від 21 лютого 2017 року в справі № 640/307/14 встановив, що спірна квартира вибула з власності ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому було скасовано, а отже, ОСОБА_1 була вправі заявляти вимоги про витребування спірної квартири від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року, рішення апеляційного суду Харківського області від 21 лютого 2017 року в справі № 640/307/14-ц залишено без змін.

Врахувавши висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій у справі № 640/307/14-ц, позивач продовжуючи діяти на захист своїх прав, у вересні 2017 року звернулась до суду із розглядуваним позовом.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 строк позовної давності пропустила з поважних причин та захистив її порушене право власності на квартиру.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01 вересня 2021 року в справі № 295/3225/17.

За обставин цієї справи, враховуючи наявність судових рішень, які набрали законної сили, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, на виконання якого було реалізовано спірне майно, а також про визнання недійсними прилюдних торгів, на яких була реалізована спірна квартира, витребування квартири у ОСОБА_2 відповідатиме критеріям пропорційності, передбаченим приписами статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також сприятиме відновленню порушених прав ОСОБА_1 , захист яких в судовому порядку вона здійснює із 2012 року.

Питання щодо виселення ОСОБА_2 та членів його сім`ї із спірної квартири під час розгляду цієї справи не вирішувалось.

Аргументи заявника про те, що ним були витрачені кошти на ремонт спірної квартири, на правильність висновків апеляційного суду не впливають.

Вимоги про вирішення питань, передбачених статтею 390 ЦК України, щодо розрахунків при витребуванні майна із чужого незаконного володіння у розглядуваній справі не заявлялись та судами не вирішувались.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у цій справі, оскільки судом першої інстанції в ухвалі від 19 січня 2018 року та апеляційним судом в оскаржуваній постанові наведеним доводам дана належна оцінка, з якою погоджується і Верховний Суд.

Доводи заявника про те, що акт державного виконавця про реалізацію спірної квартири є чинним, підтягають відхиленню, оскільки у подібних правовідносинах ефективним способом захисту порушених прав власника є саме витребування майна у останнього набувача, а отже визнання недійсним акта державного виконавця про реалізацію майна, не є необхідним.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не брав участі у справі № 640/5240/13-ц не можуть бути враховані, оскільки Верховний Суд в межах даного касаційного розгляду, судові рішення в справі № 640/5240/13-ц

не переглядає.

За встановлених обставин, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верхового Суду

від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 17 жовтня

2018 року у справі № 362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справі

№ 372/1036/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц,

у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі

№ 521/8368/15-ц, від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17,

від 20 червня 2019 року у справі № 569/10037/16-ц, на які заявник посилався у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права щодо встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційним судом надано оцінку доказам відповідно до положень статті 89 ЦПК України.

Сама по собі незгода заявника із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування постанови апеляційного суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року - без змін.

Постанова Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року оскаржується в частині задоволених позовних вимог про витребування квартири, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в частині вирішення інших позовних вимог ОСОБА_1 касаційним судом не переглядається.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович