Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1366/21 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 31 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №288/1366/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Попільнянського нотаріального округу Пилипчук Адам Якович, Квітнева сільська рада Попільнянського району Житомирської області, про визнання договору дарування недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2021 року, яке ухвалено суддею Рудник М.І.

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені договори дарування житлового будинку та двох земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0955 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані договори підписані сторонами, посвідчені приватним нотаріусом Попільнянського нотаріального округу Пилипчуком Адамом Яковичем та зареєстровані у реєстрі.

Вказала, що оспорювані договори укладено з порушенням її волевиявлення. Вона не мала на меті підписувати договори дарування та відчужувати будинок і земельні ділянки, оскільки за домовленістю з ОСОБА_2 вони мали підписувати договір довічного утримання, за яким остання зобов`язувалась доглядати за нею та надавати матеріальну допомогу.

Позивач зазначає, що в силу свого похилого віку, хворобливості та безпорадного стану не розуміла, який насправді документ підписує, а відповідач обманним шляхом змусила її підписати договори дарування, повідомивши, що це договір довічного утримання. Сам договір вона не читала, так як взагалі дуже погано бачить, а зважаючи на свій вік, поганий слух і зір, не могла сприймати відповідні терміни і поняття, тому не знала і не могла знати, що підписує договір дарування.

Також звертає увагу на те, що відсутня також фактична передача відповідачу житлового будинку і всього домогосподарства, в якому позивач зареєстрована та продовжує проживати.

З урахуванням вищевикладеного, просить визнати недійсним договори: дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0955 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які укладені 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і посвідчені приватним нотаріусом Попільнянського нотаріального округу Пилипчуком Адамом Яковичем.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсними: договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Попільнянського нотаріального округу Пилипчуком Адамом Яковичем; договір дарування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Попільнянського нотаріального округу Пилипчуком Адамом Яковичем; договір дарування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0955 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Попільнянського нотаріального округу Пилипчуком Адамом Яковичем.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2724,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Підставою апеляційного оскарження вказаного судового рішення, заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах. При цьому вказує, що висновок суду першої інстанції про вчинення позивачем правочину під дією помилки тільки з тих міркувань, що остання є людиною похилого віку, має статус «Ветерана війни, учасника війни», за станом здоров`я потребує стороннього догляду й піклування, іншого житла вона не має і продовжує в будинку проживати, є помилковим, оскільки позивачем під час розгляду справи не було доведено наявності такої вади волі дарувальника, як помилки під час укладення оспорених договорів. Також суд не надав належної оцінки поясненням нотаріуса, який в листі до суду зазначив, що дарувальник та обдарований просили укласти саме договори дарування житлового будинку та земельних ділянок, під час укладення правочинів їх волевиявлення було чітке і спрямоване на укладення саме договорів дарування, а не довічного утримання. Крім того, судом під час ухвалення оскаржуваного рішення не надано оцінці тій обставині, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з відповідними позовом, про що було наголошено представником відповідача в судових дебатах.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача доводи апеляційної скарги не визнав, просив відмовити у її задоволенні. Зазначив, що його довірителька про укладення саме договорів дарування дізналася весною 2021 року від працівників Попільнянського РЕМ при перевірці лічильника. Крім того, вона позичила відповідачці гроші 30000,00 грн та у квітні 2021 року попросила повернути даний борг, на що ОСОБА_2 вказала, що вижене її з будинку, так як він вже належить їй на праві власності на підставі договору дарування.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до трьох договорів дарування, які були укладені 19 березня 2019 року та посвідчені приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Пилипчуком А.Я, ОСОБА_1 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_2 (обдарована) прийняла в дар належні Дарувальнику на праві власності:

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0.25 га, кадастровий номер якої :02:008:0007;

-земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0.25 га, кадастровий номер :02:008:0007;

-земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, площа 0.0955 га, кадастровий номер :02:008:0008 (а.с.8,9,11,12,14,15).

19 березня 2018 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Пилипчуком А.Я. на підставі вказаних договорів дарування від 19 березня 2018 року, зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.10,13,16).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні у центрі мікрохірургії ока Житомирської обласної клінічної лікарні з 14 квітня 2015 року по 28 квітня 2015 року, в результаті проведеного обстеження встановлено діагноз: стареча катаракта лівого ока. 14 квітня 2015 року проведено операцію: факоемульсифікацію катаракти з імплантацією ІОЛ на лівому оці під мікроскопом, без ускладнень. Ефективність лікування: - виписана з одужанням з поліпшенням, що підтверджується випискою, виданою Житомирською обласною клінічною лікарнею «ім. О.Ф.Гербачевського», хвора (а.с.7).

Як вбачається з довідки, виданої старостою Почуйківського старостинського округу Квітневої ОТГ від 05 липня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є ветераном війни учасником війни, від народження і по даний час зареєстрована в АДРЕСА_1 . До 2018 року безвиїзно проживала у своєму власному будинку, а потім подарувала свій будинок ОСОБА_2 , яка не є її родичкою. Після відчуження будинку ОСОБА_1 продовжує бути зареєстрованою та проживати за вищевказаною адресою. Сільській раді нічого не відомо про передачу будинку ОСОБА_2 від ОСОБА_1 або про добровільне виселення ОСОБА_1 з житлового будинку, іншого житла у неї немає. ОСОБА_1 постійно хворіє, вже тривалий час зовсім погано бачить та чує у зв`язку з хворобами та поважним віком. Для свого проживання потребує сторонньої допомоги, яку їй надають сусіди та друзі (а.с.17).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договорів дарування будинку та двох земельних ділянок, ОСОБА_1 посилалася на те, що помилялася з правовою природою договорів дарування, вважаючи, що укладає договори довічного утримання.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 757/39700/19.

Встановивши, що відчужений за договором дарування житловий будинок є єдиним житлом позивача, позивач продовжує проживати у спірному помешканні, врахувавши похилий вік позивача та стан здоров`я на час укладення оспорюваних договорів, потребу в сторонньому догляді та матеріальній допомозі, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладаючи оспорювані договори дарування, позивач помилялась щодо правової природи цих правочинів, прав та обов`язків, які виникнуть після їх укладення між нею і відповідачем, і таким чином, встановив наявність правових підстав для визнання їх недійсними на підставі статті 229 ЦК України, навівши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Представником відповідача під час судових дебатів було зазначено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частини перша статті 261 ЦК України).

Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач дізналася про порушення свого права лише навесні 2021 року, після конфлікту з відповідачем та отримання у сільській раді копії оскаржуваних договорів. З позовом до суду звернулась 2 серпня 2021 року.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, відповідач не довела під час розгляду справи, що позивач на час підписання договорів була обізнана про укладення саме договорів дарування нерухомого майна. У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не пропустила строк звернення до суду з даним позовом.При цьому, не вирішення районним судом під час ухвалення рішення питання про пропуск позивачем строку звернення до суду, не вплинуло на правильність винесеного рішення по суті спору.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин у тому контексті, який на думку відповідача свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2022 року.

Головуючий Судді