Дата документу 01.12.2022Справа № 554/6240/22
Провадження № 2/554/3233/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави, в складі суду :

судді Блажко І.О.

при секретарі Гребельній А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 , Загороднюк Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державного Бюро Розслідувань, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДБР, ДКС України про відшкодування моральної шкоди. В якій прохав: стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, солідарно з ДБР та ТУ ДБР м. Полтава, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 650 000 грн. моральної шкоди. Судові втрати віднести на рахунок держави. В обґрунтування позову зазначив, що 26.08.2021 ОСОБА_3 , звернувся до ДБР із заявою про вчинення відносно ОСОБА_3 кримінального правопорушення в рамках кримінальної справи №04580007. Відомості за заявою всупереч вимогам ст.214 КПК України внесені не були, досудове розслідування не розпочато. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 у справі №761/32999/21 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність ДБР про зобов`язання внести відомості до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення було задоволено, зобов`язано компетентних посадових осіб ДБР внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 26.08.2021 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування. 02.12.2021 ДБР було направлено листа, яким було повідомлено, що ухвала від 28.09.2021 Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/32999/21 направлено до ТУ ДБР у м. Полтава, для розгляду в межах чинного законодавства. Станом на 04.07.2022, жодної інформації про те чи були внесені відомості до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 у справі №761/32999/21 ОСОБА_3 не має. 07.02.2022 було направлено адвокатський запит до ДБР щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 26.08.2021 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 у справі №761/32999/21. 24.02.2022 було отримано лист відповідь №5124-22/10-5-04-01-2756/22 від 17.02.2022, в якому було вказано, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 була скерована до ТУ ДБР в м. Полтава листом від 02.12.2021 №39506-21/10-16-06-21338/21, для виконання. Також, як повідомлено у листі, ТУ ДБР в м. Полтава зобов`язаний повідомити адвоката, який направляв адвокатський запит до ДБР, про результати розгляду адвокатського запиту. Жодного повідомлення від ТУ ДБР в м. Полтаві, а ні ОСОБА_3 , а ні адвокату Гальченко Н.Г. про результати виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 28.09.2021 у справі №761/32999/21 повідомлено не було. 05.04.2021 було направлено адвокатський запит до ТУ ДБР в м. Полтава про надання інформації щодо внесення відомостей до ЄРДР, за заявою ОСОБА_3 від 26.08.2021. Станом на 04.07.2022 ТУ ДБР в м. Полтава не надало відповіді на адвокатський запит про надання інформації щодо внесення відомостей до ЄРДР, за заявою ОСОБА_3 від 26.08.2021. На протязі майже 10 місяців всупереч вимог ст.214 КПК України внесені не були, досудове розслідування не було розпочате. Проведення належного розслідування та розгляду кримінальної справи за результатами яких було б прийнято обґрунтоване та справедливе рішення, надало б можливість ОСОБА_3 у подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 за нововиявленими обставинами. Більше того, у зв`язку з плином часу можливість збору доказів у даній справі з кожним місяцем втрачається. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав ОСОБА_3 , інформації щодо ходу розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричинює ОСОБА_3 значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав, яке тривало 6 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань ОСОБА_3 , а ти більше оцінити їх у грошовому виразі надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості свою моральну шкоду оцінює в розмірі 650 000 грн., тому він і звертається до суду з даним позовом (а.с.1-3).

18 липня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі №№554/6240/2022, 2/554/3233/2022. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Доручено Полтавському місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката позивачу ОСОБА_3 при розгляді цивільної справи №554/6240/2022. Клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено. Витребувано від ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві матеріали за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення від 26.08.2021. Звільнено ОСОБА_3 від сплати судового збору. Клопотання ОСОБА_3 про виклик свідка задоволено. Викликано в судове засідання при розгляді справи по суті позивача ОСОБА_3 в якості свідка. Допит свідка ОСОБА_3 проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23». Судове засідання за участю ОСОБА_3 провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23». Призначено справу у підготовчому засіданні на 09.00 годин на 31 серпня 2022 року (а.с.13, 14).

17 серпня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. В якому зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо завдання йому моральної шкоди обгрунтовані лише тим, що в нього не має інформації про внесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 26.08.2021 на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 у справі №761/32999/21-к, а також, що ТУ ДБР у м. Полтаві нібито не надано відповіді на запити його адвоката. Заява ОСОБА_3 від 26.08.2021 про вчинення, як на його думку, кримінального правопорушення, слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві фактично розглянута, за наслідками чого останньому надано відповідь про відсутність підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР за цією заявою. На виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Києва вiд 28.09.2021 у справi №761/32999/21-, вiдповiднi вiдомостi за заявою ОСОБА_3 від 26.08.2021 до ЄРДР внесені та розпочато досудове розслідування №0000250 за ч.1 ст. 365 КК України, яке станом на теперішній час, триває. Про внесення відповідних відомостей до ЄРДР Палька О.А. повідомлено адвокату Палька О.А. надано відповіді на його запити, в межах і спосіб передбачені КПК України. Надання оцінки діям та рішенням слідчого, що намагається зробити ОСОБА_3 в даній цивільній справі, перебуває у площині кримінального процесуального законодавства та здiйснюсrься слiдчими суддями на стадiї досудового розслiдування кримiнального провадження. До того ж, оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, передбачено главою 26 КПК України та є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу і відповідно до ст.7 КПК України,є однією із засад кримінального провадження та сприяє виявленню й усуненню недоліків, допущених при його здійсненні. Втім, ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства, під час розгляду цієї справи, фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ТУ ДБР у м. Полтаві під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправними. Також слід додати, що за правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Сам факт звернення до слідчого судді та прийняття ним відповідної ухвали не свiдчить про протиправнiсть дiй органу досудового розслiдування та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслiдкiв цивiльно-правового характеру, враховуючи, що права та iнтереси позивача були поновленi ухвалами слiдчих суддiв. Судовий контроль на стадiї досудового розслiдування, внаслiдок якого постановленi вказанi ухвали слiдчим суддею, не є достатнъою пiдставою для висновку про протиправнiстъ дiй вiдповiдача i притягнення його до цивiлъно-правової вiдповiдальностi. Матеріали справи не містять в якості доказів, будь-яких висновків незалежних психологів-спеціалістів, експертів тощо щодо того, що ОСОБА_3 відчував постійні тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння, відсутні й обґрунтування з доказами щодо протиправності дій та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями, як ТУ ДБР у м. Полтаві в ДБР, та наслідками у вигляді моральних страждань, які нібито відчував ОСОБА_3 . Крім того, абз.2 п.5 Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Сам факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Оскільки у спірних правовідносинах посадові особи ТУ ДБР у м. Полтаві, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то положення ст.1174 ЦК України взагалі не підлягають застосуванню. Варто зауважити, що ОСОБА_3 вже неодноразово звертався до Октябрського районного суду м. Полтави з необґрунтованими, недоведеними та завідомо безпідставними позовами до ТУ ДБР у м. Полтаві до ДКС України про стягнення нібито моральної шкоди за наслідками знов ж таки нібито не внесення до ЄРДР відомостей за його заявами, які в свою чергу подаються з метою штучного створення підстав для подання таких позовів. Таким чином, неодноразове подання ОСОБА_3 по суті однакових безпідставних та необґрунтованих позовів (встановлено відповідними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, що набрали законної сили) про відшкодування нібито моральної шкоди за наслідками розслідування кримінальних проваджень, відкритих за його ж заявами, будучи звільненим від сплати судового збору, позивач намагається неправомірно збагатитися за рахунок держави, а також необґрунтовано перевантажує роботу суду, як першої так і апеляційної інстанцій, що може вважатися зловживанням процесуальними правами та порушенням вимог ст.44 ЦПК України, та як наслідок може мати негативні наслідки для держави. Доводи ОСОБА_3 про завдання йому шкоди є абсолютно необґрунтованими, а матеріали справи не містять жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення його особистих майнових прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому моральної шкоди. Оцінивши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із цих обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, на переконання ТУ ДБР у м. Полтаві, позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. В зв`язку з чим, прохають за результатом розгляду, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ТУ ДБР у м. Полтаві, ДБР, ДКС України, відмовити в повному обсязі (а.с.32-38).

23 серпня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ДБР. В якому зазначили, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність інших трьох умов : неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, саме позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 , як на підставу для задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що 25.05.2021 звернувся до ДБР із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Однак відомості із даної заяви уповноваженими особами ДБР до ЄРДР внесені не були. Внаслідок вказаних дій на переконання позивача йому завдано моральну шкоду. Однак зазначені позивачем обставини не вказують на наявність в діях ДБР ознак заподіяння позивачу моральної шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2021 у справі №761/21178/21 скаргу ОСОБА_3 задоволено, зобов`язано компетентних посадових осіб ДБР, внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, викладене в заяві ОСОБА_4 від 2.08.2021 і розпочати досудове розслідування. Таким чином ухвала слідчого судді від 28.09.2021 уже свідчить про належну реалізацію ОСОБА_3 передбаченого ст.303 КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого у порядку кримінального судочинства. При цьому, дії посадової особи ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ухвалою Шевченківського районного суду протиправними, незаконними або такими, що не відповідають вимогами законодавства, не визнавалися, що в свою чергу, може свідчити про належне виконання слідчим своїх службових обов`язків. Прийняття судом відповідного процесуального рішення, щодо зобов`язання ДБР внести відомості до ЄРДР за скаргою позивача, є достатньою сатисфакцією і свідчить про реалізацію ОСОБА_3 передбаченого ст. 303 КПК України права на оскарження процесуальних рішень та поновлення ймовірно порушених прав чи інтересів позивача. Водночас, сам лише факт скасування рішення слідчого не є безумовним доказом неправомірності рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування саме у розумінні ст.ст.1173, 1174, 1176 ЦК України, не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями слідчого та настанням шкоди. До аналогічних висновків щодо застосування ст.ст.1173, 1174, 1176 ЦК України у подібних правовідносинах за аналогічних правових підстав позову дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у своїх постановах від 10.07.2019 у справі №522/3429/17, від 04.03.2020 у справі №639/1803/18, від 01.12.2021 у справі №635/4708/19, від 01.12.2021 у справі №638/3758/20, від 16.12.2021 у справі №686/11712/20 та від 24.12.2021 у справі №646/5190/19-ц. Відповідно до п.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі й застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України та ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VII). Окрім іншого, слід звернути увагу суду на те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди обгрунтовані виключно загальними абстрактними твердженнями. Наприклад, позивач зазначає, що обставини, які склалися в рамках спірних правовідносин викликають у нього дискомфорт, почуття несправедливості, завдає шкоду здоров`ю, порушує життєві ритми, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння і найголовніше, що внаслідок незаконного тримання у в`язниці стався розлад у сім`ї. Так важливо звернути увагу, що за вироком Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 у справі №1-13/20005 ОСОБА_3 визнано винним і призначено йому покарання за статтями 115, 152 КК України у вигляді довічного позбавлення волі за вчинення ряду особливо тяжких і жорстоких злочинів відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_3 зґвалтував та умисно вбив з особливою жорстокістю неповнолітню ОСОБА_5 у віці 16 років 8 місяців, а неповнолітню ОСОБА_6 , якій на момент вчинення злочину було 15 років 3 місяці, він намагався вбити, різними способами, що свідчить про його виключну небезпеку для оточуючих та суспільства взагалі. Звідси можна зробити припущення, що якщо ОСОБА_3 дійсно страждає від почуття тривоги, нервових розладів, безсоння, про що зазначено у позовній заяві, то це ймовірно пов`язано зі спогадами подій, які відбулися у травні 2004 року, а розлад у сім`ї із самим фактом вчинення ОСОБА_3 особливо тяжкого злочину. Також, зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 не зазначено та необґрунтовано в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди і якими доказами це підтверджується. Доказами, які дозволяють суду встановити наявність моральної шкоди,її характер та обсяг, можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, фіскальні чеки на оплату медичної допомоги або придбання ліків тощо. Понад те,що позивачем таких доказів не надано, навіть у разі їх надання, сама по собі медична документація може посвідчити лише стан здоров`я особи, підтвердити або спростувати факт завдання шкоди, водночас не підтвердить наявність причинного зв`язку між наявним станом здоров`я та негативними емоціями внаслідок вчинення дій або бездіяльності з боку ДБР. Таким чином, наразі відсутні належні та достатні докази, що підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких при обрахуванні розміру компенсації, можливо було б встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальних витрат, понесених позивачем, а також доводять причинно-наслідковий зв`язок такої шкоди із обставинами описаними у позовній заяві. Доводи позивача у даному випадку не підкріплені будь-якими доказами, які ба підтверджували порушення його особистих немайнових прав, завдання шкоди його здоров`ю чи душевних страждань. Таким чином, позов ОСОБА_3 є безпідставним та необґрунтованим, а доводи на їх обґрунтування об`єктивно неспроможними, оскільки не випливають із положень закону й не містить під собою фактичних передумов для відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з чим, прохають : відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову у повному обсязі (а.с.47-50).

26 серпня 2022 року ухвалою суду клопотання представника відповідача ДБР про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Допущено участь представника відповідача ДБР в судовому засіданні призначеному на 09.00 годин 31.08.2022 в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою Системи відеоконференцзв`язку із використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення, розміщених за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України https://vkz.court.gov.ua/ (а.с.60).

29 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від позивача ОСОБА_3 . В якій прохав : позов задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, ТУ ДБР в м. Полтава, ДБР солідарно, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 650 000 грн. моральної шкоди (а.с.62, 63).

31 серпня 2022 року ухвалою суду ухвалено : судове засідання за участю ОСОБА_3 провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9». Доручено відповідній службовий особі ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9» перевірити документи, що посвідчують особу та перебувати поряд із позивачем ОСОБА_3 , вручити присягу свідка позивачу ОСОБА_3 . Клопотання представника відповідача ДБР про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Допущено участь представника відповідача ДБР в судовому засіданні призначеному на 10.00 годин 11.10.2022 в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою Системи відеоконференцзв`язку із використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення, розміщених за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України https://vkz.court.gov.ua/. Призначено справу у підготовчому засіданні на 10.00 годин на 11 жовтня 2022 року (а.с.77).

02 вересня 2022 року ухвалою суду у задоволенні клопотання адвоката Гальченко Н.Г. в інтересах позивача ОСОБА_3 про етапування позивача ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні клопотання адвоката Гальченко Н.Г. в інтересах позивача ОСОБА_3 про надання можливості позивачу ОСОБА_3 на ознайомлення з матеріалами справи відмовлено (а.с.87).

08 вересня 2022 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, в якому прохали : в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі (а.с.88-92).

05 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ДКСУ у Полтавській області. В яких зазначили, що ДКСУ позовних вимог ОСОБА_3 не визнає, виходячи з наступного. Відповідно до роз`яснень, викладений в п.п.2,5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вини заподіювача. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст.ст.1167, 1174 ЦК України необхідної є наявність складу правопорушення, а саме : 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, посилається на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтава, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, однак такі висновки підлягають доведенню позивачем на загально викладених підставах згідно зі ст.81 ЦПК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стст.1173, 1174 цього Кодексу). Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 Постанови розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак слід враховувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Аналогічний висновок містить рішення ВСУ від 18.11.2009 у справі №6-12041св09, рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2014 по справі №6-32078св14. У зв`язку з чим, прохають : відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДКС України в повному обсязі. Справу розглядати без участі представника ДКС України на наявними матеріалами справи (а.с.101).

11 жовтня 2022 року ухвалою суду у задоволенні клопотання адвоката Гальченко Н.Г. в інтересах позивача ОСОБА_3 про етапування позивача ОСОБА_3 відмовлено. Клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання за участю ОСОБА_3 провести дистанційно в режимі відеоконференції з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9». Доручено відповідній службовий особі ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9» перевірити документи, що посвідчують особу та перебувати поряд із позивачем ОСОБА_3 , вручити присягу свідка позивачу ОСОБА_3 . Клопотання представника відповідача ДБР про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Допущено участь представника відповідача ДБР в судовому засіданні призначеному на 09.00 годин на 01.12.2022 в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою Системи відеоконференцзв`язку із використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення, розміщених за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України https://vkz.court.gov.ua/. У задоволенні клопотання адвоката Гальченко Н.Г. про відкладення розгляду справи відмовлено. Закрито підготовче засідання у справі за позовом ОСОБА_3 до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДБР, ДКС України про відшкодування моральної шкоди. Призначено розгляд справи по суті на 09.00 годин на 01 грудня 2022 року (а.с.119, 120).

01 грудня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача ДКСУ від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Гальченко Н.Г. В якій зазначила, що 29.11.2022 представником ОСОБА_3 було отримано відзив на позовну заяву від ДКСУ, яка була направлена ОСОБА_3 з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» Міністерства юстиції України. Доводи, викладені ДКСУ у відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 вважає необґрунтованими. Прохає : поновити строк на подачу відповіді на відзив. Задовольнити позов ОСОБА_3 до ДБР, ТУ ДБР в м. Полтава, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в повному обсязі (а.с.134, 135).

01 грудня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача ДБР від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Гальченко Н.Г. В якій зазначила, що 29.11.2022 представником ОСОБА_3 було отримано відзив на позовну заяву від ДБР, яка була направлена ОСОБА_3 з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» Міністерства юстиції України. Доводи, викладені ДБР у відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 вважає необґрунтованими, оскільки останній посилається на те, що твердження ОСОБА_3 про завдання йому моральної шкоди є такими, що ігнорують вимоги норм матеріального та процесуального права, що при зверненні ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди, що виключає можливість дослідження та встановлення судом факту того, яких моральних витрат зазнав позивач, страждання мали фізичний чи психологічний характер, які його життєві зв`язки порушено і які зусилля ОСОБА_3 необхідно докласти для організації його життя. Обставини, які зазначені позивачем не вказують наявність в діях ДБР ознак заподіяння йому моральної шкоди. Свої моральні страждання ОСОБА_3 пов`язує не з фактом невиконання ухвали слідчого судді від 28.09.2021, а з невиконанням уповноваженими службовими особами ДБР вимог ч. 1 ст. 214 КПК України. Так, в серпні 2021 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку до ДБР було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з тим, що протягом встановленого ст. 214 КПК України строку відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 внесені не були, чим була допущена бездіяльність, ОСОБА_3 вимушений був звернутися до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на бездіяльність службових осіб ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення в рамках к/с 04580007. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Київ від 28.09.2021 у справі №761/32999/21 скаргу було задоволено, зобов`язано відповідального працівника ДБР внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за ОСОБА_3 заявою. Лише, 24.02.2022 на виконання судового рішення було отримано лист №5124-22/10-5-01-2756/22 від 17.02.2022, в якому було вказано, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 була скерована до ТУ ДБР в м. Полтава листом від 02.12.2021 №39506-21/10-16-06-21338/21, для виконання. Також, як повідомлено у листі, ТУ ДБР в м. Полтава зобов`язаний був повідомити ОСОБА_3 та адвоката, який направляв адвокатський запит до ДБР, про результати розгляду адвокатського запиту. Жодного повідомлення від ТУ ДБР в м. Полтава, а ні адвокат, а ні ОСОБА_3 про результати виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 у справі №761/32999/21, повідомлено не було. Тобто, протягом періоду з 28.09.2021 по 24.02.2022 відповідачами допускалась по відношенню до ОСОБА_3 протиправна бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка спричиняла йому значну моральну шкоду у вигляді глибоких душевних страждання та негативних переживання від криміналізації правоохоронних органів, з вини ДБР, ТУ ДБР в м. Полтава, ОСОБА_3 був позбавлений відчуття правової стабільності, верховенства права, порушувалось його психологічне благополуччя, протягом тривалого часу ОСОБА_3 вимушений витрачати велику кількість свого часу та докладати значних зусиль на звернення за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, які були навмисно, грубо і цинічно порушені ДБР. Факт спричинення ОСОБА_3 моральної шкоди, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідачів та завданою ОСОБА_3 шкодою, підтверджується поданими до позовної заяви письмовими доказами, які було подано разом із позовною заявою, що відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України є належними та допустимими доказами для встановлення обставин, якими адвокат обґрунтовував свої позовні вимоги. На підставі викладеного, прохає : поновити строк на подачу відповіді на відзив. Задовольнити позов ОСОБА_3 до ДБР, ТУ ДБР в м. Полтава, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в повному обсязі (а.с.136, 137).

Судове засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань №9» за участю позивача ОСОБА_3 не відбулося, через зайнятість залу ВКЗ.

В судовому засіданні представник позивача за ордером Гальченко Н.Г. позов підтримала, прохала задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Стороженко А.І. відносно позову заперечував, зазначив, що підстав для задоволення позову і відшкодування шкоди немає, а позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник відповідача ДБР Загороднюк Д.А. відносно позову заперечував, зазначив, що позов є необґрунтованими та безпідставними.

В судове засідання відповідач ДКС України свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими, шляхом отримання судової повістки. Надіслали суду відзив на позовну заяву, в яких прохали : розглянути позовну заяву в сукупності поданих доказів сторонами відповідно до чинного законодавства. Справу розглядати без участі представника ДКС України за наявними матеріалами справи (а.с.101).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судом встановлено, що 28.09.2021 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/32999/21 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи ДБР яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу ДБР виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України та невідкладно, але не пізніше 24 годин, внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_3 від 26.08.2021, розпочати розслідування через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено (а.с.4, 5).

За правилом частини другої статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого, дізнавача та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17 (провадження № 61-42619св18), від 01 квітня 2020 року у справі №641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі №641/7984/17 (провадження № 61-36602св18).

Разом з цим, реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

На підставі викладеного, рішенням суду від 28.09.2021 не встановлено протиправної бездіяльності посадових осіб ДБР.

Як встановлено, ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, 11.08.2022 внесені відомості до ЄРДР за №0000250 за ч.1 ст. 367 КК України, що підтверджуються витягом із ЄРДР за №0000250 (а.с.42).

Таким чином, кримінальне провадження за №0000250 перебуває в провадженні ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами Полтавської обласної прокуратури.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому з урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.ст.21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

При розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №554/741/16-ц, від 25.04.2018 у №520/3307/16-ц.

Крім того, абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовідносини, що склалися між ОСОБА_3 та ТУ ДБР у м. Полтаві, ДБР врегульовані кримінальним процесуальним законодавством.

У рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 зазначено, що кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Пунктом 4.2 зазначеного рішення передбачено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності та не може бути предметом оскарження в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, сам факт звернення позивача з заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, у спірних правовідносинах посадові особи ТУ ДБР у м. Полтаві, ДБР з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то положення статті 1174 ЦК України не підлягають застосуванню.

Аналогічну позицію викладено в постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №638/9055/15, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 10.10.2018 у справі №640/3837/17, від 04.07.2018 у справах №№ 641/2328/17, 638/14260/16, від 13.03.2019 у справі № 638/12193/16, від 11.09.2019 у справі №336/5519/18.

Як встановлено, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 26.08.2021 протягом тривалого часу. Зазначені обставини, на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема, порушення його прав.

При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу в підтвердження своєї позиції та тверджень, а висновки зроблені з власних суб`єктивних міркувань, що в черговий раз вказує на не доведеність та необґрунтованість його доводів та позовної заяви в цілому. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові щодо, нібито, спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві, ДБР, якого саме та в саме такому розмірі.

Згідно ст. 19 Конституції України, ст.307 КПК України слідчий суддя не уповноважений у порядку судового контролю визнавати рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора незаконними або протиправними. Такі ухвали підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством.

На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДБР.

Суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДБР, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку в позовних вимогах ОСОБА_3 до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДБР про стягнення моральної шкоди в розмірі 650 000 грн. відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1, 3, 4 і 5 ст. З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.І ст.25 Бюджетного кодексу України ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.5 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1 п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п. 44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ДКС України, в зв`язку із відмовою у позовних вимогах до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ДБР.

Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_3 від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 81,130,131, 141, 212, 229, 263, 354, 430 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державного Бюро Розслідувань, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Складання повного тексту рішення відкладено на 7 (сім) днів 07 грудня 2022 року.

Позивач громадянин України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання у Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань №9», що знаходиться за адресою 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Довженка,8 А, ідентифікаційний номер .

Відповідач Територіальне управління державного бюро розслідування, розташоване у м. Полтаві, місцезнаходження 36014, місто Полтава, вулиця Соборності,37, .

Відповідач Державне Бюро Розслідувань, адреса місцезнаходження 01032, місто Київ, вулиця С.Петлюри, 15, .

Відповідач Державна казначейська служба України, місцезнаходження 01601, місто Київ, вулиця Бастіонна,6, .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня отримання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua/sud1622/ з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2022 року.

Суддя І.О.Блажко