Дата документу 06.12.2022Справа № 554/8114/22
Провадження № 2/554/3779/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Шевченко О.В.,

за участю учасників справи:

представник позивача: адвокат Лихошвай С.О.,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Губа О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом адвоката Лихошвай Сергія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Лихошвай С.О. в інтересах ОСОБА_2 у серпні 2022 року звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просив встановити факт перебування у трудових відносинах ОСОБА_2 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та роботи на посаді водія автотранспортних засобів в період з 16.01.2021 року по 30.06.2022 року включно; зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про прийняття на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з 16.01.2021 року та запис про звільнення з посади водія автотранспортних засобів на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності за період з 16.01.2021 року по 30.06.2022 року у розмірі 229602,00 гривень з нарахуванням та сплатою відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 19.10.2020 року по 18.01.2021 року працював у ТОВ «Глобус Авто Полтава» на посаді водія автотранспортних засобів. Директором та бенефіціарним власником даного підприємства є ОСОБА_1 .

В січні 2021 року позивача було повідомлено про те, що його буде звільнено з даного підприємства та прийнято на роботу на аналогічну посаду (водій автотранспортних засобів), але у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Мету даної дії йому не було повідомлено, але ОСОБА_1 запевнив, що для ОСОБА_2 нічого не зміниться, зокрема, ані в умовах роботи, ані в оплаті праці, ані в оформленні трудових відносин.

15.01.2021 року позивача було звільнено з ТОВ «Глобус Авто Полтава» на підставі наказу №2-к від 15.01.2021 року та в подальшому внесено відповідний запис до його трудової книжки. Після звільнення з ТОВ «Глобус Авто Полтава» позивач продовжив працювати у ФОП ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів, а саме працював на автобусах, які курсували на міських маршрутах м.Полтава та належали на праві власності саме ОСОБА_1 . У трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , основним видом діяльності якого є: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, позивач перебував з 16.01.2021 року по 30.06.2022 року. Трудова книжка позивача весь час, по момент звільнення (30.06.2022 року) знаходилася у ФОП ОСОБА_1 .

Позивач за вищевказаний період працював на транспортних засобах (автобусах), які належать відповідачу. Фактичним місцем здійснення господарської діяльності, а також місцем стоянки та обслуговування усіх належних ОСОБА_1 автобусів була база за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою усі автобуси проходили щоденний технічний огляд перед виїздом на лінію із внесенням відповідних відміток до подорожніх листів, а також проводилися медичні огляди водіїв, про що робилися відповідні записи до спеціального медичного журналу. Робочий час позивача становив 3 робочих дні, згідно встановленого графіку руху автобусу та 3 вихідних дні. Після звільнення позивача 30.06.2022 року йому було видано трудову книжку, з якої він встановив, що останній запис у ній датований 18.01.2021 року про звільнення з ТОВ «Глобус Авто Полтава». Записи про роботу у ФОП ОСОБА_1 за період з 16.01.2021 року по 30.06.2022 року до трудової книжки не внесені взагалі. Вимоги позивача щодо необхідності внесення записів до трудової книжки були повністю проігноровані.

Позивачем було встановлено, що за весь 2021 рік єдиний внесок до органів Пенсійного фонду України сплачувався тільки в січні 2021 року; можливо припустити, що за 2022 рік ФОП ОСОБА_1 не сплачував за позивача страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вважає, що ФОП ОСОБА_1 було грубо порушено чинне законодавство в частині фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). До того ж, протягом періоду роботи позивача ФОП ОСОБА_1 систематично не виплачувалася заробітна плата та не сплачувалися внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Ухвалою суду від 30.08.2022 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідачем ФОП ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що наказом №6-к від 02.11.2020 року позивача ОСОБА_2 було прийнято на роботу з 03.11.2020 року за сумісництвом на посаду водія автотранспортних засобів ФОП ОСОБА_1 із встановленням оплати пропорційно відпрацьованому часу. З вказаним наказом позивача було ознайомлено, про що свідчить його підпис. Підставою прийняття на роботу за сумісництвом стала подана 02.11.2020 року заява ОСОБА_2 , відповідно до якої ним було надано копію паспорту та номеру облікової картки платника податків. Трудова книжка позивачем на адресу ФОП ОСОБА_1 не надавалася у зв`язку з її знаходженням за основним місцем роботи.

Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. У зв`язку з відсутністю відповідного звернення позивача до ФОП ОСОБА_1 про внесення відомостей до трудової книжки про роботу за сумісництвом такий запис не здійснювався.

Наказом №4-к від 27.01.2021 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з 28.01.2021 року з займаної посади водія ФОП ОСОБА_1 за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. З вказаним наказом позивача було ознайомлено, про що свідчить його підпис. Підставою для звільнення позивача стала подана ним заява від 27.01.2021 року.

Оскільки трудова книжка позивача перебувала за основним місцем роботи у ТОВ «Глобус Авто Полтава», звернень від ОСОБА_2 до відповідача про внесення до трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом не надходило, а відтак, і трудова книжка відповідачу не надавалася, то останній був позбавлений підстав та можливості вносити записи до трудової книжки ОСОБА_2 .

Оскільки в період з 03.11.2020 року по 28.01.2021 року позивач ОСОБА_2 перебував на посаді водія ФОП ОСОБА_1 за сумісництвом, то останнім протягом вказаного періоду сплачувався відповідний внесок. Відтак, ФОП ОСОБА_1 не заперечується факту наявності трудових відносин з позивачем у період з 03.11.2020 року по 28.01.2021 року на посаді водія автотранспортних засобів за сумісництвом.

В той же саме час, наявність трудових відносин з позивачем у період часу з моменту його звільнення до 30.06.2022 року відповідачем заперечується. Так, 01.02.2021 року виконавчий комітет Полтавської міської ради розірвав з перевізником ФОП ОСОБА_1 договори про організацію перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування №№36,64, про що Перевізника було повідомлено завчасно. У період з 01.02.2021 року по 30.06.2022 року виконавчий комітет Полтавської міської ради не укладав з перевізником ФОП ОСОБА_1 договори про організацію перевезення на міському автобусному маршруті загального користування м.Полтави. Отже, відповідачем у спірний період послуги з перевезення пасажирів не надавалися не лише на маршрутах, про які вказано у позовній заяві позивача, а і не надавалися будь-які інші послуги, пов`язані з перевезенням пасажирів.

Надані позивачем подорожні листи не доводять наявність трудових відносин, оскільки всі вони містять один і той же реєстраційний номер 000501, не містять посилань на державний реєстраційний номер транспортного засобу, даних та посилань на автопідприємство, яке їх видало, штампу та підписів ФОП ОСОБА_1 .

Оскільки, за спірний період позивачем не надано жодних документальних підтверджень наявності трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 , то і допит свідків є недоцільним. Позивачем доказів існування факту наявності трудових відносин між ОСОБА_2 та відповідачем не надано, тому і вимоги про стягнення заробітної плати за спірний період в сумі 229602 гривень не підлягають задоволенню (а.с.39-42).

Адвокатом Лихошвай С.О. подано до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що саме по собі посилання на розірвання договорів про організацію перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах жодним чином не підтверджує, що в спірний період часу ним не здійснювалася господарська діяльність та відповідно не було можливості забезпечити позивача роботою. Документально підтверджено, що транспортний засіб, належний ОСОБА_1 , який використовувався останнім у своїй господарській діяльності щодо надання послуг з перевезень пасажирів, перебував, в тому числі, під керуванням позивача, який в цей період перебував у фактичних трудових відносинах без їх належного юридичного оформлення (а.с.53-54).

Відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що будучи попередженим про неможливість здійснення господарської діяльності у вигляді надання послуг з перевезення пасажирів, 02.02.2021 року відповідачем було укладено Договір оренди, відповідно до якого ним було передано ТОВ «Евробус Полтава» належні йому на праві власності транспортні засоби. Таким чином, за відсутності у його володінні та користуванні у спірний період транспортних засобів, про які вказує позивач, він об`єктивно не мав можливості їх використовувати у своїй господарській діяльності, а отже і надавати на них роботу позивачу ОСОБА_2 (а.с.56-57).

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лихошвай С.О. позов підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позові. Зазначив, що в січні 2021 року позивач заробітну плату не отримував; йому невідомо чи звертався ОСОБА_2 з вимогами про внесення запису до трудової книжки до відповідача.

Представник відповідача - адвокат Губа О.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вказав, що позивач працював у відповідача за сумісництвом і був звільнений 27.01.2021 року, відповідач сплачував у Пенсійний фонд внески. З 01.02.2021 року було розірвано договори на всіх маршрутах, тому відповідач 02.02.2021 року передав всі транспортні засоби в оренду.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог. Зазначив, що позивач не працював у нього у вказаний період. ОСОБА_3 , про які вказує позивач, він не обслуговував, здав в оренду свої машини, всі водії до 01.02.2021 року ним були звільнені.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що наказом №6-к від 02.11.2020 року позивача ОСОБА_2 було прийнято на роботу з 03.11.2020 року за сумісництвом на посаду водія автотранспортних засобів ФОП ОСОБА_1 із встановленням неповного робочого часу (4 години на день) з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу. Підстава: заява від 02.11.2020 року ОСОБА_2 (а.с.44).

Наказом №4-к від 27.01.2021 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з 28.01.2021 року з займаної посади водія ФОП ОСОБА_1 за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Підстава для звільнення: заява від 27.01.2021 року (а.с.46).

Позивач при подачі позову стверджує, що у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , основним видом діяльності якого є: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, він перебував з 16.01.2021 року по 30.06.2022 року.

Відповідачем ФОП ОСОБА_1 не заперечується факту наявності трудових відносин з позивачем у період з 03.11.2020 року до 28.01.2021 року на посаді водія автотранспортних засобів за сумісництвом. В той же час, наявність трудових відносин з позивачем у період часу з моменту його звільнення до 30.06.2022 року відповідачем не визнається.

Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заробітної плати з відповідача, з огляду на що заявлено вимогу про встановлення факту перебування у трудових правовідносинах, та заперечення відповідача факту існування між ним та позивачем трудових відносин в період 27.01.2021 року по 30.06.2022 року.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статтею 2 КЗпП України, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні контракту; при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи (частини друга - четверта статті 24 КЗпП України).

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 21 Законом України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 522/4807/15-ц (провадження №61-13454св18).

Тобто, встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Як встановлено судом, позивача ОСОБА_2 було прийнято на роботу з 03.11.2020 року за сумісництвом на посаду водія автотранспортних засобів ФОП ОСОБА_1 згідно його заяви від 02.11.2020 року. Наказом №4-к від 27.01.2021 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з 28.01.2021 року з займаної посади водія ФОП ОСОБА_1 за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Тому, вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту перебування його у трудових відносинах з відповідачем з 16.01.2021 року до 28.01.2021 року є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, суд зазначає, що позивач ОСОБА_2 на підтвердження своїх вимог про встановлення факту існування між ним та відповідачем трудових відносин в період з 28.01.2021 року до 30.06.2022 року належних доказів щодо виконання сторонами зазначених обов`язків, виплату відповідачем заробітної плати з відрахуванням відповідних податків і зборів, що могло б свідчити про наявність між сторонами трудових відносин не надано, а відповідач такі обставини заперечує.

За відсутності вказаних вище доказів неможливо встановити, до яких саме трудових обов`язків приступив позивач в якості водія, яку роботу та як саме її виконував, який результат цієї роботи, тривалість виконання таких робіт та її оплата роботодавцем.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

Посилання позивача на надані подорожні листи не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не підтверджують факту перебування ОСОБА_2 саме у трудових з відповідачем відносинах, оскільки всі вони містять один і той же реєстраційний номер 000501, не містять посилань на державний реєстраційний номер транспортного засобу, даних і посилань на автопідприємство, яке їх видало, штампу та підписів ФОП ОСОБА_1 , та не містять відомостей щодо розпорядку роботи позивача, оплати його праці та умов роботи саме у ФОП ОСОБА_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , пояснивши, що працювали у ФОП ОСОБА_1 , не спростували доводів відповідача про те, що в січні 2021 року він передав свої транспортні засоби в оренду, а всі водії до 02.02.2021 року були звільнені.

Що стосується посилань позивача на те, що записи про роботу у ФОП ОСОБА_1 за період з 16.01.2021 року по 30.06.2022 року до трудової книжки не внесені взагалі; роботодавець також не виплатив йому заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності за період з 16.01.2021 року по 30.06.2022 року у розмірі 229602,00 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуть лише за місцем основної роботи. Але в п. 2.14 Інструкції № 58, зазначено, що «робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим рядком». Отже, якщо працівник виявив бажання, щоб у його трудовій був запис про роботу за сумісництвом, то такий запис треба зробити за основним місцем роботи, оскільки на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуть тільки за місцем основної роботи.

Тому, вимоги позивача про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 внести до трудової книжки ОСОБА_2 запис про прийняття на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з 16.01.2021 року та запис про звільнення з посади водія автотранспортних засобів на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України не підлягають задоволенню.

Також, позивач ОСОБА_2 не довів факту невиплати йому заробітної плати на час звільнення його з роботи 28.01.2021 року за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).

Крім того, недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати за період з 28.01.2021 року до 30.06.2022 року, оскільки ці позовні вимоги є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і ;речення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76, 80 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача також відсутні.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,211,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.21, 24, 47, 116, 235 КЗпП Україні, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову адвоката Лихошвай Сергія Олександровича в інтересах ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2022 року.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: ФОП ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Суддя: А.М.Чуванова