ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1344/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.,

секретаря судового засідання: Яценка Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей.

Свій позов мотивувала тим, що 19.10.2007 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних характерів та поглядів на життя, що призвело до втрати почуттів. Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2020 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Також, 25.09.2019 сторони уклали договір про визначення місця проживання дітей, порядок участі батьків у їх вихованні та розмір аліментів.

Позивач зазначає, що відповідач умов вказаного договору в частині місця проживання дітей не виконує, вживає заходи тиску, щоб змінити місце проживання дітей. Крім того, зазначений договір не містить чіткого графіку зустрічей батька з дітьми.

Станом на день подання позову між позивачем та відповідачем постійно виникають спори з ким саме повинні проживати діти, що призводить до виникнення нездорової атмосфери, що в свою чергу, шкодить дітям та їх психічному стану, можливості спокійно навчатися та комфортно себе відчувати. Позивач зазначила, що вважає для блага дітей буде доцільним визначити місце проживання разом із нею, тим більше це відповідатиме їх власному бажанню. Також, просила встановити способи участі батька у вихованні дітей у вигляді зустрічей кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 до 14.00 у її присутності за умови бажання дітей.

Ухвалою судді від21.10.2021 було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

Ухвалою суду від15.02.2022 за заявою представника позивача розглядати справу вирішено в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від16.06.2022 підготовче провадження у вказаній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Разом з тим, заперечували, щодо задоволення заяви відповідача про часткове закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовних вимог не визнали, підтримали заяву про часткове закриття провадження у справі в частині визначення місця проживання дітей, у іншій частині позову просили відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив суд при ухваленні рішення у вказаній справі виходити з інтересів дітей. Також, надав до суду висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 показав суду, що сторони після одруження проживали у мирі, відповідач був люблячим батьком, діти його любили. Після повернення відповідача з АТО почались сварки. Свідку не відомо з яких причин позивач не дає відповідачу бачитись із дітьми.

Суд, заслухавши обґрунтування учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідка, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 2 та 5 ст. 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом позову є визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, звертаючись до суду із даним позовом позивачем в позові не викладено обставин існування спору та не зазначено доказів, якими позивач обґрунтовує дану обставину. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що між відповідачем та матір`ю дитини не існує спору щодо проживання дітей, оскільки він не проживає з позивачем разом декілька років, і увесь цей час діти проживають з матір`ю. Відповідач ніколи не вчиняв жодних дій спрямованих на зміну місця проживання дітей. Наразі відповідач також не заперечує проти проживання дітей з матір`ю.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

При цьому, норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18), постанові Верховного Суду у справі № 405/5728/16-ц (провадження № 61-29815св18) та інших.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права.

Враховуючи предмет позову та суб`єктний склад учасників справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки наведені відповідачем обставини та долучені до справи докази, свідчать про відсутність предмета спору, що дає підстави для застосування положень п. 2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

При цьому суд враховує умови договору про розмір аліментів та визначення місця проживання дітей, порядку участі батьків у вихованні дітей від 25.09.2019, укладеного між сторонами та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 781, пунктом 3.1 місцем проживання дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визначено місце проживання матері - ОСОБА_1 . Суд не погоджується з тлумаченням сторони позивача про те, що зазначене у договорі місце реєстрації позивача по АДРЕСА_1 ототожнюється виключно з місцем проживання позивача, і що у випадку зміни цієї адреси нове місце проживання необхідно встановлювати лише в судовому порядку. На думку суду, вжите у тексті договору формулювання "місце проживання Матері" дозволяє зробити висновок, про те що під таким місцем проживання розуміється будь-яке житлове приміщення, яке відповідає всім санітарним та іншим нормам, необхідним для нормального фізичного та психологічного розвитку дітей (п. 3.2 Договору від 25.09.2019). Відповідач у судовому засіданні пояснив, що жодних заперечень щодо конкретного місця проживання дітей разом з позивачем він наразі не має. У свою чергу, позивач не надала суду належних доказів того, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання їхніх дітей.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного, суд ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача та закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей в частині вимог щодо визначення місця проживання дітей.

Щодо позовних вимог про встановлення способів участі батька у вихованні дітей судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.10.2007 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних характерів та поглядів на життя, що призвело до втрати почуттів. Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2020 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Також, 25.09.2019 сторони уклали договір про визначення місця проживання дітей, порядок участі батьків у їх вихованні та розмір аліментів.

З позовної заяви та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що після припинення спільного проживання у вересні 2019 року діти залишились проживати з матір`ю. Батько зловживає своїми батьківськими правами та ігнорує умови вказаного договору. Відповідач використовує зустрічі з дітьми з метою отримання інформації про особисте життя матері, принижує її. Своїм переслідуваннями батько доводить дочку ОСОБА_5 до нервового зриву, на нервовому ґрунті у дитини почалась екзема. У зв`язку із вказаним ОСОБА_1 бажає встановити способи участі батька у вихованні дітей у вигляді зустрічей кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 до 14.00 у її присутності за умови бажання дітей.

З відзиву ОСОБА_3 та його пояснень вбачається, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, просить визначити способи його участі у вихованні малолітніх у вигляді систематичних зустрічей з дітьми два рази в тиждень із завчасним повідомленням матері, спільний відпочинок з дітьми в період шкільних канікул. Не заперечує щодо зустрічей з дітьми у присутності матері.

Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ст. 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Так, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому, суд бере до уваги положення ст. 155 СК України, згідно положень якої здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; положення ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», якими встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини; положення ст. 153 СК України, згідно якої мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України).

Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1., та визначення способів участі батька у вихованні дітей, згідно з висновком психологічного обстеження, наданого 18.06.2021 Міським центром дитини служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у Єви діагностовано тривожність та стресовий стан, боязнь агресії. Зазначила, що їй у присутності матері простішеспілкуватися з батьком. ОСОБА_5 емоційно прив`язана до матері. По відношенню до батька діагностується емоційне дистанціювання та амбівалентне ставлення. Батькам рекомендовано домовитись про графік спілкування з дитиною, який враховуватиме інтереси дитини. Батькові при спілкуванні з донькою не тиснути на неї, з повагою ставитись до бажань дитини, не чинити дій, які вона розцінює як психологічний тиск. Рекомендована обов`язкова консультація з дитячим психологом.

Згідно з висновком психологічного обстеження, наданого 18.01.2022 Міським центром дитини служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Марк має тісний емоційний зв`язок з матір`ю, вона є безпечною та надійною фігурою для нього. Під час першої зустрічі ОСОБА_6 з батьком простежувалось емоційне дистанціювання дитини від батька, що може бути зумовлене тим, що дитина нечасто його бачить. Під час другої спільної зустрічі ОСОБА_6 демонстрував більш позитивне ставлення до батька. Батькам рекомендовано домовитись про графік спілкування з дитиною, налагодити конструктивну комунікацію та за можливості скористатися сімейною медіацією.

Під час бесіди зі співробітником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації 02.02.2022 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили, що їм подобається жити з матір`ю, вона забезпечує їх потреби. З батьком дівчинка періодично спілкується по телефону та зустрічається, але їй не подобається що він телефонує їй 100 раз у день, розпитує про матір, тисне на неї. ОСОБА_5 повідомила, що батько не привітав її з днем народження. ОСОБА_6 повідомив, що йому сподобалась остання зустріч з батьком у психолога. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бажають надалі проживати з матір`ю та спілкуватися з батьком по суботам кілька годин у присутності матері.

На підставі викладеного, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити способи участі ОСОБА_3 у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а саме: кожної суботи з 10.00 до 14.00 у присутності матері дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Судом встановлено, що в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми, у тому числі за наслідком звернення до органу опіки та піклування відповідно до статті 158 СК України, урахувавши встановлені у цій справі конкретні обставини, інтереси дітей - як старшої доньки так і молодшого сина, а також інтереси відповідача та позивача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову про визначення способу участі батька, який проживає окремо від дітей, у їх вихованні.

Як встановлено судом діти висловилися за спілкування з батьком, але в присутності матері.

Тож вислухавши сторони, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, враховуючи принцип рівності прав батьків, взявши до уваги насамперед думку дітей про бажання їх спілкування з батьком в присутності третіх осіб, враховуючи аналогічний висновок РДА суд частково задовольняє позов в частині визначення способу участі батька у їх вихованні шляхом визначення ОСОБА_3 способу участі у вихованні дітей у вигляді зустрічей кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності позивача.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про недоцільність встановлення конкретних днів тижня для проведення зустрічей з дітьми через те, що він є військовослужбовцем з ненормованим режимом робочого часу, оскільки надана відповідачем до суду довідка за № 7/к-736 від 17.11.2021 про те, що відповідач проходить військову службу у військові частині НОМЕР_1 , не дає суду зробити висновок про ненормованість його робочого часу та про його роботу у вихідні дні, а конкретно по суботах.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 15, 59, 77-80, 133, 137 ч.2, 141, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 29 ч.4 ЦК України, ст.ст. 19, 141, 150, 151, 153, 155, 158-160 ч.1, 161, 162 СК України, ст.ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III 26 квітня 2001 року, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789ХІІ (789912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву адвоката Оліфер Тетяни Сергіївни - представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей в частині вимог щодо визначення місця проживання дітей.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та встановлення способів участі батька у вихованні дітей - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_3 способи участі у вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді зустрічей кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності матері ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.07.2022.

Суддя Котвицький В.Л.