Постанова

Іменем України

21 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 235/5849/20

провадження № 61-13074св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року в складі судді Хмельової С. М. та постанову Донецького апеляційного суду від 14 липня 2021 року в складі колегії суддів: Тимченко О. О., Новікової Г. В., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» Покровської міської ради (далі - КНП «Покровська клінічна ЛІЛ») та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати дії відповідача щодо недопущення його до роботи на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги на 0,5 ставки за сумісництвом Перинатального центру КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» протиправними; зобов`язати відповідача допустити його до роботи на цій посаді шляхом включення до графіку чергувань по Перинатальному центру II рівня у складі КНП «Покровська клінічна ЛІЛ»; та стягнути з КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» середній заробіток, втрачений ним внаслідок протиправного недопущення до роботи за сумісництвом.

Позов обґрунтовував тим, що він перебував у трудових відносинах з КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» та працював на посаді завідувача жіночою консультацією, а також на 0,5 ставки посади лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги за сумісництвом.

У 2017 році його було незаконно звільнено з основного місця роботи та фактично звільнено з роботи за сумісництвом.

07 травня 2020 року, на виконання судового рішення від 14 травня 2018 року, відповідач поновив його на посаді завідувача жіночою консультацією, а на підставі наказу від 27 квітня 2020 року (з урахуванням внесених до нього змін) поновив на роботі за сумісництвом.

Однак, з серпня 2020 року відповідач не допускає його до роботи на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги, чим порушує його право на працю.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 14 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем порушення його прав.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції й передати справу на новий розгляд.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 755/6458/15-ц, від 01 квітня 2020 року в справі № 761/12073/18, від 06 травня 2020 року в справі № 521/10517/16-ц; судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для вирішення справи, не надали належної оцінки наданим ним доказам, що підтверджують його працевлаштування на роботі за сумісництвом на постійній основі та незаконність відсторонення його від цієї роботи, тому передчасно відмовили в задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

18 січня 2022 року справа № 235/5849/20 надійшла до Верховного Суду.

КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» надіслало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КНП «Покровська клінічна ЛІЛ» та працював на посаді завідувача жіночою консультацією Перинатального центру ІІ рівня у складі Покровської центральної районної лікарні.

Наказом № 172-к від 09 червня 2017 року ОСОБА_1 , завідувача жіночої консультації Перинатального центру, прийнято тимчасово за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського відділення Перинатального центру, з 01 червня 2017 року на 2017 рік.

03 липня 2017 року позивач був звільнений з посади завідувача жіночою консультацією Перинатального центру.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2018 року позивача поновлено на роботі на посаді завідувача жіночою консультацією Перинатального центру.

На підставі цього судового рішення, 06 травня 2020 року відповідач видав наказ № 01-05/168, яким поновив позивача на вищевказаній посаді.

Наказом №01-05/178 від 08 травня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на роботі за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної та невідкладної акушерської допомоги з 30 червня 2020 року з оплатою праці відповідно до посадового окладу.

Крім того, 12 червня 2020 року відповідач видав наказ № 01-05/211, яким завідувача жіночою консультацією КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_1 поновлено на посаді лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної допомоги акушерського стаціонару Перинатального центру за сумісництвом в розмірі 0,5 ставки з 20 червня 2020 року. Керівника Перинатального центру ОСОБА_2 зобов`язано включити позивача на 0,5 ставки в графік чергувань з 15 червня 2020 року.

Відповідно до графіку змінності на липень 2020 року ОСОБА_1 визначено 112 годин чергування як акушер-гінекологу з надання екстреної допомоги Перинатального центру.

Водночас наказом відповідача № 01.1-03/50/1 від 12 лютого 2021 року, у зв`язку з незавершеністю процедури оформлення завідуючого жіночою консультацією Перинатального центру ОСОБА_1 сумісником по виконанню на 0,5 ставки обов`язків лікаря акушера-гінеколога з надання екстреної та невідкладної акушерської допомоги, приймаючи до уваги факт невиконання ОСОБА_1 обов`язків за цією посадою фактично, визнано такими, що не набрали законної сили та є нечинними, положення пункту 5 наказу № 01-05/178 від 08 травня 2020 року та наказ № 01-05/211 від 12 червня 2020 року, скасовані зазначені накази.

Наказом № 43к від 12 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача жіночої консультації Перинатального центру ІІ рівня, з 12 лютого 2021 року за статтею 38 КЗпП України, за власним бажанням.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи за наймом.

На сумісника поширюються всі гарантії працівника згідно із законодавством про працю.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.

Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором є таким самим, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема, у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У цій справі встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та до звільнення за основним місцем роботи (03 липня 2017 року) працював також за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря акушер-гінеколога з надання екстреної та невідкладної акушерської допомоги на підставі строкового трудового договору, а саме до 31 грудня 2017 року, про що свідчить наказ № 172-к від 09 червня 2017 року.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 травня 2018 року питання про поновлення позивача на роботі за сумісництвом не вирішувалося.

Видані відповідачем накази № 01-05/178 від 08 травня 2020 року та № 01-05/211 від 12 червня 2020 року, якими позивача було поновлено на роботі за сумісництвом, скасовані відповідачем і такі його дії позивач не оскаржує.

Таким чином, установивши наведені обставини, врахувавши, що строк виконання позивачем роботи за сумісництвом закінчився вкінці 2017 року і належних та допустимих доказів про продовження сторонами трудових відносин за сумісництвом немає, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених у касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів та стосуються переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко