ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4717/21

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/70/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Гагаріної Т.О. від 28 жовтня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 03 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 10 600 грн., а також 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову позивач ОСОБА_1 посилалась на ті обставини, що відповідач є адвокатом, який надавав правову допомогу її сину - ОСОБА_3 під час розгляду кримінальної справи №740/133/18. Позивач вказувала, що нею було передано адвокату Самойленку М.Д. грошові кошти у розмірі 10 600 грн. Як зазначає позивач, за вказані кошти відповідач обіцяв укласти угоду про примирення та добитися умовного засудження судом її сина. Вироком суду від 31.01.2018 року її сина було засуджено до реального строку позбавлення волі, при цьому, стягнуто кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого у Комунальному лікувально-профілактичному закладі Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького в сумі 8 360 грн. 66 коп. на користь місцевого бюджету. Позивач стверджує, що відповідач запевняв її, що вказані кошти платити не потрібно, оскільки він сам вирішить дану проблему. Позивач вказує, що в подальшому вона дізналась про те, що дана сума підлягала до сплати, оскільки державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження та проведено опис майна її сина. За даних обставин, позивач, із посиланням на статтю 1212 ЦК України, просила суд стягнути на її користь з відповідача безпідставно отримані ним грошові кошти у сумі 10 600 грн., а також 10 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 10 600,00 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.10.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.10.2021 року підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з`ясовані обставини справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що всього вона передала адвокату Самойленку М.Д. 10 600 грн., але він написав розписку лише на 5 000 грн., при цьому, на суми у розмірах 4 000 грн. і 1 600 грн. адвокат Самойленко М.Д. розписку не написав. Апелянт стверджує, що потерпілий написав заяву про те, що пробачає її сина, але, адвокат Самойленко М.Д. руху даній заяві не дав, і її сина було засуджено до реального терміну позбавлення волі, та стягнуто з нього на користь місцевого бюджету 8 360 грн. 66 коп., витрачених на лікування потерпілого. При цьому, як вказує апелянт ОСОБА_1 , адвокат Самойленко М.Д. запевнив її, що сплачувати вказані кошти не потрібно. За даних обставин, доводи апеляційної скарги зазначають, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про стягнення на її користь з відповідача безпідставно отриманих ним грошових коштів у сумі 10 600 грн., та 10 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Також апелянт ставить питання про виклик в судове засідання апеляційного суду ОСОБА_4 .

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.51,52), учасники даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження (справа №740/133/18), перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідач ОСОБА_2 був захисником сина позивача - ОСОБА_3 у кримінальному провадженні (справа №740/133/18), по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 121 КК України.

Як вбачається із копії розписки від 15.01.2018 року, відповідач отримав від позивача в рахунок відшкодування шкоди ОСОБА_4 5 000 грн. - аванс (а.с.5). Вказана розписка також містить в собі записи: + 4 000 та +1 600.

Суд першої інстанції критично оцінив записи: + 4 000 та +1 600, вказані у даній розписці, оскільки зазначені записи були дописані позивачем, і вказані обставини позивач підтвердила у судовому засіданні суду першої інстанції.

У копії розписки, виданої адвокатом Самойленком М.Д. 22.02.2018 року (а.с.38), зазначено наступне: В добровільному порядку ОСОБА_1 відшкодувала кошти потерпілому ОСОБА_4 за спричинену йому шкоду. 31.01.2018 року о 15-00 годині ОСОБА_1 через мене ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вручили кошти в розмірі 8 300 грн. (вісім тисяч триста гривень) за лікування і моральну шкоду. ОСОБА_4 отримав 8 300 грн. та написав заяву, що йому шкода відшкодована повністю.

В матеріалах кримінального провадження (справа №740/133/18), на аркуші 38 міститься заява потерпілого ОСОБА_4 від 31.01.2018 року, в якій він зазначає, що йому повністю відшкодована моральна і матеріальна шкода, претензій до ОСОБА_3 він не має, просить ОСОБА_3 не позбавляти волі.

Як вбачається із оскаржуваного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2021 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову про стягнення коштів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з підстав його необґрунтованості та недоведеності. При цьому, суд вказав, що розписки відповідача засвідчують факт отримання від позивача грошових коштів в сумі 5 000 грн. для передачі третій особі, і дані розписки не містять в собі обов`язку повернути зазначені кошти позивачу, тобто, не містять ознак боргової розписки. Також суд першої інстанції зазначив, що зі змісту розписки від 15.01.2018 року вбачається, що грошові кошти у сумі 5 000 грн. були прийняті від позивача для передачі ОСОБА_4 , та були йому передані, згідно розписки від 22.02.2018 року у розмірі 8 300 грн. Крім того, як вказав суд першої інстанції, позивачем не доведеного того факту, що зазначені кошти були залишені у власності відповідача, та наміру щодо їх передачі ОСОБА_4 , відповідач не виконав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.10.2021 року підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з`ясовані обставини справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що всього вона передала адвокату Самойленку М.Д. 10 600 грн., але він написав розписку лише на 5 000 грн., при цьому, на суми у розмірах 4 000 грн. і 1 600 грн. адвокат Самойленко М.Д. розписку не написав. Апелянт стверджує, що потерпілий написав заяву про те, що пробачає її сина, але, адвокат Самойленко М.Д. руху даній заяві не дав, і її сина було засуджено до реального терміну позбавлення волі, та стягнуто з нього на користь місцевого бюджету 8 360 грн. 66 коп., витрачених на лікування потерпілого. При цьому, як вказує апелянт ОСОБА_1 , адвокат Самойленко М.Д. запевнив її, що сплачувати вказані кошти не потрібно. За даних обставин, доводи апеляційної скарги зазначають, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про стягнення на її користь з відповідача безпідставно отриманих ним грошових коштів у сумі 10 600 грн., та 10 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Також апелянт ставить питання про виклик в судове засідання апеляційного суду ОСОБА_4 .

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.10.2021 року, оскільки вони не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги заявленого позову, позивач посилається на статтю 1212 ЦК України.

Відповідно до приписів ч.1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі, і щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось у незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17, провадження №12-182гс18). А саме, висновок відносно того, що …Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 статті 12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина 1 статті 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи вимоги заявленого позову, ОСОБА_1 посилалась на ті обставини, що нею було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 10 600 грн., які відповідач ОСОБА_2 повинен був передати потерпілому ОСОБА_4 , в рахунок відшкодування спричиненої йому шкоди, укладення угоди про примирення та умовного засудження судом її сина. При цьому, як вказувала позивач, вироком суду від 31.01.2018 року її сину - ОСОБА_3 було призначено покарання у вигляді позбавлення волі, а також стягнуто кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в Комунальному лікувально-профілактичному закладі Ніжинська центральна міська лікарня ім.М.Галицького в сумі 8 360 грн. 66 коп. на користь місцевого бюджету. За даних обставин, позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач порушив її права, безпідставно отримавши від неї кошти в сумі 10 600 грн., які мають бути їй повернуті. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 10 000 грн.

Судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, що адвокат Самойленко М.Д. був захисником сина позивача - ОСОБА_3 у кримінальному провадженні (справа №740/133/18), по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 121 КК України.

Як вбачається із копії розписки від 15.01.2018 року, відповідач отримав від позивача в рахунок відшкодування шкоди ОСОБА_4 5 000 грн. - аванс (а.с.5). Вказана розписка також містить в собі записи: + 4 000 та +1 600.

Суд першої інстанції критично оцінив записи: + 4 000 та +1 600, вказані у даній розписці, оскільки зазначені записи були дописані позивачем, і вказані обставини позивач підтвердила у судовому засіданні суду першої інстанції.

Згідно розписки від 22.02.2018 року, відповідач за рахунок коштів позивача у розмірі 8 300 грн., у присутності вказаних у розписці свідків, відшкодував спричинену потерпілому ОСОБА_4 шкоду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що розписки відповідача засвідчують факт отримання від позивача грошових коштів в сумі 5 000 грн. для передачі третій особі, і дані розписки не містять в собі обов`язку повернути зазначені кошти позивачу, тобто, не містять ознак боргової розписки. Також суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що зі змісту розписки від 15.01.2018 року вбачається, що грошові кошти у сумі 5 000 грн. були прийняті від позивача для передачі ОСОБА_4 , та були йому передані, згідно розписки від 22.02.2018 року у розмірі 8 300 грн. Крім того, як вказав суд першої інстанції, позивачем не доведеного того факту, що зазначені кошти були залишені у власності відповідача, та наміру щодо їх передачі ОСОБА_4 , відповідач не виконав.

В матеріалах кримінального провадження (справа №740/133/18), на аркуші 38 міститься заява потерпілого ОСОБА_4 від 31.01.2018 року, в якій він зазначає, що йому повністю відшкодована моральна і матеріальна шкода, претензій до ОСОБА_3 він не має, просить ОСОБА_3 не позбавляти волі. Як вбачається із вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.01.2018 року (аркуші 87-89 кримінального провадження (справа №740/133/18)), судом при призначенні покарання ОСОБА_3 було враховано думку потерпілого про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про виклик в судове засідання апеляційного суду ОСОБА_4 . Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дане клопотання позивача, в силу приписів ч.3 статті 367 ЦПК України, задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 не заявляла вказане клопотання в суді першої інстанції, і не навела апеляційному суду поважних причин щодо неможливості його заявлення в суді першої інстанції.

За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.10.2021 року про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову. При цьому, позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги про стягнення коштів у розмірі 10 600 грн., і за відсутності підстав для задоволення вимог позову щодо стягнення коштів у розмірі 10 600 грн., не підлягає задоволенню і позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2021 року, ухвалене судом на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судового розгляду даної справи, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 11.07.2022 року.

Головуючий: Судді: