Справа № 442/3930/20 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1232/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Крайник Н.П.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року у справі за позовом адвоката Вернієвської О.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат Вернієвська О.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася із позовом до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач у мережі інтернет на своїй сторінці користувача соціальної мережі ОСОБА_4 з іменем « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_6 ) розповсюдила широкому колу громадян недостовірну інформацію у стверджувальній формі про позивачку, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а саме:

08 травня 2020 року розмістила публікацію (пост) разом із відео, в якому озвучена недостовірна негативна інформація наступного змісту: «Подивіться люди добрі, ото є лікар ОСОБА_7 . Подивіться, що вона витворяє! Вона не дає жити, вона з сусідами воює вже скільки років. Вона вже до того додумалась, що вона бере сміття, носить на чуже поле, лиє там соляру і там палить. Хоча рядом є її земля, то вона того не робить. От подивіться, вони свідомо беруть і нас топлять дощовою водою. Дощі будуть і нас буде топити. Як може неадекватна людина працювати на такій посаді. Ви мені скажіть? Прошу поширення».

15 травня 2020 року відповідачка розмістила ще одну публікацію (пост) із відео, в якому озвучена недостовірна негативна інформація наступного змісту: «От подивіться люди добрі, що робить ОСОБА_7 лікар Трускавецької міської лікарні. Подивіться, вона викопала трубу, фактично вона її вкрала на комунальній власності на землі сільської ради. Вона її заварювала, забетонувала, нарешті взагалі взяла її і вийняла. От подивіться, що робиться, що робиться з моїми квіточками, моїми ліліями, подивіться. А ще впереді ціла ніч і що мені далі робити. Ми вже викликали і сільську раду, і міліцію, і дільничого. Прийдуть, пофотографують і кожен умиває руки! Що далі ми маємо робити? Будь ласка, підкажіть».

Представник позивача вказала на те, що в позивачки встановлена зовнішня камера відеоспостереження у її будинковолодінні, яка знімає також частину подвір`я відповідачки, і підтверджується те, що саме відповідачка знімала відеозаписи, які були викладені на її сторінці і в яких ОСОБА_3 , не володіючи жодними доказами стверджує, що позивачка постійно конфліктує з сусідами, носить сміття на чуже поле, де і спалює його, свідомо затоплює дощовою водою її, вкрала трубу, яка належала сільській раді. Крім того, ствердила, що ОСОБА_1 є неадекватною людиною і не може працювати на посаді лікаря, у зв`язку з чим позивачка змушена була звернутися до лікаря-психіатра для отримання довідки щодо не перебування її на психіатричному обліку, а тому за станом здоров`я може працювати на займаній посаді лікаря.

Розповсюджена інформація мала на меті дезінформувати та негативно налаштувати проти позивачки невизначене коло осіб, у тому числі, родичів, друзів, колег, ділових партнерів тощо. Крім того, вважає, що інформація подана у формі тверджень (даних) та не може розцінюватись як оціночні судження.

Зазначає також, що згідно протоколу засідання комісії Попелівської сільської ради від 07.05.2020 ними було підтримано та одноголосно проголосовано за те, щоб позивач забрала (витягнула) власну трубу, яку колись проклала з метою відводу стічних вод від свого буднику, а яму, яка утвориться на її місці засипала. Комісія зобов`язалась перевірити належність виконаних робіт. Позивач разом зі своїм чоловіком виконувала рішення комісії, на що власне агресивно відреагувала відповідачка та здійснила відеофіксацію їх дій, після чого відразу виклала його (поширила) на сторінці в соціальній мережі Facebook.

Таким чином, вважає, що інформація, розповсюджена про позивачку, є негативною та недостовірною, внаслідок поширення якої відбулось порушення особистих немайнових прав позивачки на повагу до гідності та честі та на недоторканність ділової репутації, оскільки така інформація спотворила та принизила її оцінку діяльності з боку громадськості та суспільства, породила сумніви щодо дотримання позивачкою моральних норм та норм закону. Просила визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію у вигляді відеозапису, що розміщений: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.05.2020 року на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтеренет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 00 хв 41 сек.), а також інформацію у вигляді відеозапису, що розміщений: https://www.facebook.com/olia.kulinich.58/videos/12675/ з 15.05.2020 року на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтеренет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 01 хв 02 сек.). Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 25000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію у вигляді відеозапису, що розміщений: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.05.2020 на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтеренет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 00 хв 41 сек.).

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію у вигляді відеозапису, що розміщений: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.05.2020 на сторінці ОСОБА_3 у мережі Інтеренет на вебсайті facebook у відео (тривалістю 01 хв 02 сек.).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2942,80 грн (дві тисячі дев`ятсот сорок дві гривні 80 коп) сплаченого судового збору та 5160,00 грн (п`ять тисяч сто шістдесят гривень) судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що під час розгляду справи обставини, викладені в відео, які знімала ОСОБА_3 , є фактом, тобто обставинами, які об`єктивно існували на момент відеозйомки. Це було підтверджено як представником позивача, так і показами свідка ОСОБА_8 , які підтвердили, що ОСОБА_1 вчиняла дії, які призводили до залиття городу ОСОБА_3 з приводу цього неодноразово скликались комісії, викликалась поліція. Більше того свідок ОСОБА_8 заявив, що труба, яка була розміщена на дорозі, вважалась громадською і тільки пізніше сільською радою було з`ясовано, що таку трубу ОСОБА_1 купила та здійснила монтаж власними силами. Зазначає, що в судовому засіданні представник позивача заявила, що відсутні будь-які докази, що сторінка фейсбуку під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » належить саме ОСОБА_3 , та відсутні будь які докази, що саме ОСОБА_3 розміщувала оскаржуване відео. Також всупереч п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду від 27.02.2009 №1 не було залучено в якості співвідповідача власника веб-сайту, що є обов`язком позивача. Про це зазначалось в підготовчому судовому засіданні, однак позивачем проігноровано.Зазначає, що суд взяв до уваги висновок експертизи, при цьому такий експертний висновок не містить жодних даних, який саме експерт проводив дослідження, його кваліфікацію, чи попереджений він про кримінальну відповідальність, також суд безпідставно стягнув вартість, такої експертизи як складову частину судових витрат, що суперечить Постанові Великої палати Верховного суду від 18.12.2019 справа №522/1029/18.

Також позивачем не доведено факт поширення відповідачем оспорюваної інформації в мережі Інтернет, оскільки відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК), однак позивачем не зазначено в позовній заяві власника веб-сайта, як належного відповідача.Вважає, що позивачем не надано доказів того, що саме ОСОБА_3 є розповсюджувачем вказаної вище інформації, оскільки у соціальних мережах може зареєструватися будь-яка особа та під будь-яким іменем. Тому створити та підтримувати сторінку від імені відповідача, у тому числі шляхом розміщення інформації та фотознімків, могла будь-яка особа. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Інші учасники справ в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що в соціальній мережі «Facebook» на сторінці користувача « ОСОБА_5 » 08.05.2020 та 15.05.2020 були розміщені відеозаписи, в яких розповсюджена інформація про позивача ОСОБА_1 .

У відео від 08.05.2020 озвучена інформація такого змісту: «Подивіться люди добрі, ото є лікар ОСОБА_7 . Подивіться, що вона витворяє! Вона не дає жити, вона з сусідами воює вже скільки років. Вона вже до того додумалась, що вона бере сміття, носить на чуже поле, лиє там соляру і там палить. Хоча рядом є її земля, то вона того не робить. От подивіться, вони свідомо беруть і нас топлять дощовою водою. Дощі будуть і нас буде топити. Як може неадекватна людина працювати на такій посаді. Ви мені скажіть? Прошу поширення».

У відео від 15.05.2020 поширена інформація такого змісту: «От подивіться люди добрі, що робить ОСОБА_7 лікар Трускавецької міської лікарні. Подивіться вона викопала трубу, фактично вона її вкрала на комунальній власності на землі сільської ради. Вона її заварювала, забетонувала, нарешті взагалі взяла її і вийняла. От подивіться, що робиться, що робиться з моїми квіточками, моїми ліліями, подивіться. А ще впереді ціла ніч і що мені далі робити. Ми вже викликали і сільську раду, і міліцію, і дільничого. Прийдуть, пофотографують і кожен умиває руки! Що далі ми маємо робити? Будь ласка, підкажіть».

Дані відеозаписи були переглянуті іншими особами, що підтверджується відміткою під ними про кількість переглядів.

Згідно експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, виготовленого ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» на замовлення представника позивача ОСОБА_2 02.06.2020, встановлено, що в структурі постів, розміщених на сторінці користувача соціальної мережі «Facebook» з іменем « ОСОБА_5 » знаходяться відео-програвачі, які дозволяють переглядати відеоряди із звуковим супроводом. До експертного висновку долучено цифровий носій, яким підтверджується, що оператор Центру компетенції адресного простору мережі Інтернет здійснив відеозаписи дій на екрані монітора під час перегляду відеорядів, розміщених на сторінці користувача « ОСОБА_5 ».

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Отже праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію у вигляді відеозаписів, що розміщені: ІНФОРМАЦІЯ_1 та https://www.facebook.com/olia.kulinich.58/videos/12675/, суд виходив з того, що інформація, поширена відповідачкою у відео, містить фактичні дані та викладена у категоричній стверджувальній формі, у формі констатації конкретних фактів (обставин), а отже, може бути перевірена на предмет її відповідності та дійсності. Вказана інформація є недостовірною, оскільки така не спростована відповідачем, а також негативною, оскільки ОСОБА_3 у ній стверджує про вчинення ОСОБА_1 відповідних дій, зокрема, неетичної поведінки в суспільному житті тощо, і така, на переконання позивача, порушує її право на повагу до гідності, честі і, в тому числі, ділової репутації, зважаючи на те, що остання працює лікарем.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Положеннями пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 передбачено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду.

Суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Відеозапис це відеоматеріал, записаний на фізичному носії (диску, флеш-накопичувачі тощо).

Судом установлено, що дійсно відповідач здійснила вищезазначений відеозапис. Вказаний відеозапис не може бути визнаний недостовірним, оскільки доказів його монтажу немає. Коментар до відеозапису є суб`єктивною думкою відповідача щодо дій позивача зображених на відео, тобто оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Крім цього, позивач, у позовній заяві не конкретизувала, яку саме інформацію, викладену у відеозаписі, вона просить визнати недостовірною.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову в частині визнання недостовірною інформації, не підлягає до задоволення і позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, як похідної вимоги.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із скасуванням рішення суду підлягає скасуванню додаткове рішення суду від 24.02.2021.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Попелівська сільська рада Дрогобицького району Львівської області про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:07.07.2022.

Головуючий

Судді