Справа № 462/5505/22
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

01 грудня 2022 року суддя Залізничного районного суду міста Львова Галайко Н. М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Медікал Геномікс Україна 2000» про визнання тесту ДНК недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 , 14.10.2022 року звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить:

1. звільнити від сплати судового збору та відкрити провадження у справі;

2. визнати явку ОСОБА_2 обов`язковою та допитати його у судовому засіданні;

3. витребувати та оглянути у судовому засіданні матеріали справи № 462/2042/22;

4. витребувати та оглянути у судовому засіданні матеріали справи № 462/7296/21;

5. витребувати із філії ТзОВ «Медікал Геномікс Україна 2000» за адресою: м. Львів, вул. Шолом Алейхема, 11, інформацію чи звертався ОСОБА_2 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для взяття мазків ДНК за датами 11.01.2022 року, 15.01.2022 року, 19.01.2022 року;

6. визнати недійсним тест ДНК від 04.02.2022 року виданий ТзОВ «Медікал Геномікс Україна 2000» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо батьківства відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2022 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками.

На усунення зазначених недоліків позивачу надавався п`ятиденний строк.

30.11.2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 21.11.2022 року 29.11.2022 року, також останній не погоджуючись з вказаним рішенням суду зазначив, що таке містить ознаки надмірного формалізму, оскільки у позивача відсутні будь-які доходи, а позов поданий у інтересах малолітньої дитини, внука, який не спроможний сам захистити свої права на батьківство, а відтак, на його переконання, є усі підстави для звільнення від сплати судового збору.

Відтак, як вбачається із заяви позивача недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2022 року не були усунуті.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що як на правову підставу для звільнення від сплати судового збору, позивачем було надано копію Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 21.02.2022 року № 200/1305-22-02090 Державної податкової служби України, з яких вбачається, що за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2021 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня.

Однак суд зазначає, що згідно правозастосовної практики Верховного Суду, викладеній в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року у справі № 363/68/18, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться у безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20.02.2014 року, п. 111).

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У рішенні від 26.07.2005 року у справі «Kniat v. Poland» ЄСПЛ вказав на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, про надання відстрочення чи розстрочення, національні суди повинні встановити реальний дохід (розмір заробітної плати, соціальних виплат, стипендії тощо) особи, чи наявне в неї рухоме та нерухоме майно, цінні папери, чи є в неї можливість розпоряджатися вказаним без значного погіршення власного фінансового стану.

Таким чином, розстрочення, відстрочення сплати судового збору та звільнення від такої сплати є правом суду, а не його обов`язком. Зазначення позивачем про відсутність у нього будь-якого доходу та про його скрутне матеріальне становище із наданням лише копії Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 21.02.2022 року № 200/1305-22-02090 Державної податкової служби України не є безумовною підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Відповідне клопотання сторони розглядається, виходячи із визначених обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, позивачем всупереч власного обов`язку не доведено належними та допустимими доказами безпосередніх обставин того, що його майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку, строку і розмірі, які підлягають доказуванню у вирішенні клопотання про відстрочення оплати даного виду судових витрат. Так, ним не було надано суду довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Також, щодо позиції позивача про те, що вимога суду сплатити судовий збір за подання позовної заяви є відмовою позивачу у доступі до правосуддя, суд зазначає наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», суд зазначив, що вимога сплати збору цивільним судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

ЄСПЛ у рішенні по справі «FC Mretebi проти Грузії», (заява № 38736/04 (і не лише ЄСПЛ, а і КПЛ ООН, справа «Няккяляйярви проти Фінлянді») звернув увагу на необхідність забезпечення належного балансу між, з одного боку, інтересами держави у забезпеченні розумного суду та, з іншого боку, інтересами заявника у відстоюванні своїх вимог через суд.

Відтак, посилання позивача на те, що вимога суду про сплату судового збору є відмовою позивачу у доступі до правосуддя, є необґрунтованою та не заслуговує на увагу.

Також, суд звертає увагу позивача на неприпустимість, протиправність, та такими, що у незаконний спосіб створюють тиск та вплив на суддю висловлювання позивача, щодо його вимушеного звернення із скаргою у ВРП, у разі відмови останньому у доступі до правосуддя.

Так, згідно ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Враховуючи викладене, відсутність жодного належного та допустимого доказу на підтвердження підставності звільнення позивача від сплату судового збору, невиконання позивачем вимог зазначених в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2022 року про залишення позову без руху, суд дійшов переконання про необхідність повернення позову разом з його додатками позивачу.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув вказані в ухвалі суду недоліки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що позовну заяву - слід повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Медікал Геномікс Україна 2000» про визнання тесту ДНК недійсним - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко