ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7390/22 Справа № 208/1833/22 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання: Драгомирецька А.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року, яке постановлено суддею Похвалітою С.М. в місті Дніпродзержинську, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів та просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» виключити із суми заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого теплопостачання належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість попередніх власників, що виникла до 19 листопада 2021 року..

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачу, згідно Договору купівлі-продажу, на праві власності належить квартира, розташована на адресою: АДРЕСА_1 . Під час звернення до ЦНАП позивач отримала довідку про наявну заборгованість перед Акціонерним товариством «Дніпровська теплоелектроцентраль», згідно якої вона має заборгованість перед відповідачем у розмірі 364 грн. абонплата, за опалення 9425,71 грн., 261,37 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів - задоволені.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» виключити із суми заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого теплопостачання належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників, що виникла до 19 листопада 2021 року. Стягнуто з Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» на користь держави 992,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що у виключенні з обліку заборгованості у АТ Дніпровська ТЕЦ немає законних підстав, оскільки послуга з теплопостачання за адресою позивача надавалася. Списання безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства, що проігноровано судом першої інстанції. Суд не взяв до уваги, що відповідач не напрвавляв позивачу претензії щодо сплати заборгованості до 19.11.2021 року. Суд першої інстанції послався на Постанову Верховного Суду у справі № 686,6276,19 від 01.09.2020 року, предмет спору в якій не є тотожним з даною справою.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від , 19.11.2021 року, укладеного з ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дербіною Р.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1128 набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 01 листопада 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 . відповідно довідки №001149691, виданої ТОВ Абонент ХХ1, існує заборгованість попередніх власників квартири, яка становить 364 грн. абонплата, за опалення 9425,71 грн., за опалення без нарахувань 261,37 грн.. (а.с. 7,9).

02 грудня 2021 року позивач звернулась із заявою до АТ «Дніпровська ТЕЦ» щодо виключення із суми заборгованості за послуги теплопостачання належної їй на праві власності квартири заборгованості попередніх власників, що виникла до 19.11.2021 року.

Згідно відповіді від 20.12.2021 року Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» повідомило позивача про те, що особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою:

АДРЕСА_1 , рахується за ОСОБА_2 . Станом на 01.12.2021 року по даному особовому рахунку існує заборгованість за послугу теплопостачання в сумі 364 грн. абонплата, за опалення 9425,71 грн., 261,37 грн. Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу безнадійним та не визначено механізму його списання. З зазначеного вище, відповідач вважає, що підстав для вилучення боргу за теплопостачання попередніх власників квартири немає.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилалась на те, що у період нарахування відповідачем заборгованості за надані послуги, станом на 01.11.2021 року, вона фактично не була споживачем таких послуг, оскільки не була власником квартири АДРЕСА_2 . Позивач не є правонаступником попередніх власників квартири і тому вважає, що у неї відсутній обов`язок сплачувати нараховані суми боргу за послуги, що були надані до виникнення у позивача права власності на зазначену вище квартиру й тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача виключити з її особистого рахунку чужу заборгованість

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не зазначено в договорі купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги"» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України, на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Договір купівлі- продажу квартири від 19.11.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Камянського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дербіною Р.Є., згідно з яким позивач стала власником квартири АДРЕСА_2 янське, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не обговорено в договорі купівлі-продажу, який повністю узгоджується із сталою практикою Верховного Суду та подібні висновки висловлені, зокрема, в Постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19, провадження № 61-3604св20, Постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18, провадження № 61-20547св19.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції послався на Постанову Верховного Суду у справі № 686/6276/19 від 01.09.2020 року, предмет спору в якій не є тотожним з даною справою, колегія суддів не бере до уваги, оскільки висновки, викладені у зазначеній Постанові Верховного Суду підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що у виключенні з обліку заборгованості у АТ Дніпровська ТЕЦ немає законних підстав, оскільки послуга з теплопостачання за адресою позивача надавалася, що списання безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства, що проігноровано судом першої інстанції, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є підставою длоя відмови у задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги, що відповідач не направляв позивачу претензії щодо сплати заборгованості до 19.11.2021 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки це не позбавляє позивача права на звернення до суду з зазначеним позовом.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що зобов`язання відповідача щодо здійснення виключення заборгованості не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав, з огляду на наступне.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, що визначено в статтях 8, 9 Конституції України, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Подібні висновки викладені Верховним Судом України у Постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у Постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та Постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18.

За таких обставин суд першої інстанції, визначившись у достатній мірі із характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до них, встановив що були порушені права та інтереси позивача, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання відповідача виключити з суми заборгованості за комунальні послуги заборгованість попередніх власників, та дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту порушеного цивільного права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2022 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко