РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/640/22

Провадження № 22-ц/4815/1308/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Дубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дубенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 березня 2022 року, у складі судді Жуковської О.Ю., у справі за заявою адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - Дубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

23 березня 2022 року адвокат Корнієнко Андрій Андрійович, діючи в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області із заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сімферополь, АР Крим, тобто на тимчасово окупованій території України, вказавши заінтересованою особою відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

В обґрунтування заяви вказав, що встановлення даного факту необхідно заявникам для отримання свідоцтва про народження дитини відповідно до встановленого законодавством України зразка, підтвердження його громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних йому прав та свобод громадянина України.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 березня 2022 року заяву адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа - Дубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення факту народження дитини задоволено.

Встановлено факт народження дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сімферополь, АР Крим, Україна, громадянин України; його мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, а батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався позицією, викладеною Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 15.04.2016 року, за змістом якої документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом під час розгляду справ про встановлення фактів народження або смерті на таких територіях. Дослідивши наявні у справі докази, місцевий суд дійшов висновку про задоволення заяви та встановлення факту народження дитини, що необхідні їй отримання свідоцтва про народження відповідного зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Дубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду матеріалів справи про встановлення факту народження дитини за заявою адвоката Корнієнка А.А. в апелянта виникли сумніви в автентичності підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у договорі про надання правової допомоги, який укладено з адвокатом, в порівнянні з тими, які наявні у паспортах клієнтів, що в свою чергу ставить під сумнів повноваження адвоката Корнієнка А.А. на представлення інтересів вищезазначених осіб. Просить рішення суду скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

На адресу апеляційного суду від адвоката Корнієнка А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу у яких він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що його повноваження, як представника заявника підтверджені у спосіб, що передбачений ЦПК України, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились. Представник Дубенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернувся до суду з заявою про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, його відповідність нормам матеріального та процесуального законодавства, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статті 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України визначено статтею 317 ЦПК України, відповідно до частини першої якої, заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану».

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації народження, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» починаючи з 20 лютого 2014 року Автономну Республіку Крим та місто Севастополь віднесено до тимчасово окупованої території України.

Із документів, що додані до заяви про встановлення факту народження дитини слідує, що ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим Київським РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в АР Крим 29 серпня 2007 року, місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8-11); ОСОБА_2 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданим Сімферопольським РВ ГУ МВС України в Криму 18 травня 2004 року, місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 13-15).

02 вересня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який зареєстрований, так званим «відділом запису актів цивільного стану м. Сімферополя Дапартаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» за № 1141, після укладення шлюбу прізвище чоловіка - « ОСОБА_4 », дружини - « ОСОБА_4 » (а.с.16).

Згідно виписного епікризу (з акушерського стаціонару) ОСОБА_5 народила ІНФОРМАЦІЯ_1 дитину - хлопчика (а.с.17).

Згідно свідоцтва про народження, виданому так званим «відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим» 02 липня 2020 року № НОМЕР_3 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сімферополь, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.18).

Відповідно до частини другої статті 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Суд першої інстанції дослідивши надані заявником документи, ухвалив рішення про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини.

Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо незаконності рішення суду по суті заяви, доказів доданих до неї, щодо встановлення факту, що має юридичне значення.

Колегія суддів вважає юридично безпідставними доводи апеляційної скарги, щодо відсутності у адвоката Корнієнка А.А повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частинами першою - третьою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ордер, який видано відповідно до Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Адвокат Корнієнко А.А. на підтвердження повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території, надав належним чином завірені копії: свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 19 жовтня 2018 року Серії КС № 7068/10, договору про надання правової допомоги від 20 березня 2022 року та оригінал ордера про надання правничої (правової) допомоги від 20 березня 2022 року серії АІ № 1225382.

Договір про надання правової допомоги від 20 березня 2022 року, на підставі якого адвокат Корнієнко А. А. набув повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у судових інстанціях всіх рівнів і ланок, є чинним, в судовому порядку не визнаний недійсним.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дубенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року.

Головуючий суддя І. В. Вейтас

Судді: С. О. Гордійчук

С. В. Хилевич