Справа № 2-9122/10
Провадження № 4-с/161/91/22
У Х В А Л А

іменем України

21 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заінтересована особа: акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2022 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою на обгрунтування якої зазначив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2010 року в цивільній справі № 2-9122/10, із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/1101/74/33958 від 21.02.2007 року в загальному розмірі 531950,16 грн., а також вирішено питання розподілу судових витрат. На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який стягувачем пред`являвся до примусового виконання до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів). В ході здійснення відповідного виконавчого провадження на належне йому майно було накладено арешт. Проте згодом вищезгаданий виконавчий документ було повернуто стягувачу, а також такий ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Відтак, строк позовної давності для стягнення із нього заборгованості сплинув, виконавчий документ визнано таким, що не підлягає виконанню, а його боргові зобов`язання по кредитному договору № 014/1101/74/33958 від 21.02.2007 року були припинені шляхом укладення 31.05.2017 року Додаткової угоди № 014/1101/74/33958/81-1/27945. Разом з тим, у відповідь на його звернення до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), 28.11.2022 року ним було отримано рішення органу ДВС України від 28.11.2022 року № 76648 про відмову у знятті арешту з належного йому майна, яке обґрунтоване відсутністю передбачених ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для зняття спірного арешту. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення від 28.11.2022 року № 76648, постановлене Другим ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) про відмову у знятті арешту з майна, а також зобов`язати суб`єкта оскарження зняти арешт/скасувати арешт нерухомого майна № 10831912, зареєстрований 15.02.2011 року у ЄРЗВОНМ, на підставі постанови № б/н (24243550) від 24.01.2011 року, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

До початку судового засідання від представника заявника (боржника) надійшла заява, в якій вона просить розгляд вищевказаної скарги проводити без її участі та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі (а.с.27).

Представник суб`єкта оскарження Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) до початку судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення заяви заперечує (а.с. 28).

Представник заінтересованої особи (стягувача) АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, пояснення на скаргу, заяви та клопотання від нього на адресу суду не надходили.

Суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду скарги по суті, оскільки матеріали справи містять достатні докази щодо правовідносин, що виникли між ними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2010 року в цивільній справі № 2-9122/10, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1101/74/33958 від 21.02.2007 року в загальному розмірі 531950,16 грн. (а.с. 14-15).

Вищевказана судове рішення набрало законної сили та на його примусове виконання щодо боржника ОСОБА_1 06.12.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист, який пред`явлений стягувачем до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 16).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 307708334 від 18.08.2022 року, щодо майна ОСОБА_1 внесено наступний запис: арешт нерухомого майна № 10831912, зареєстрований 15.02.2011 року, на підставі постанови № б/н від 24.01.2011 року, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 (а.с. 10-12).

Як вбачається із листа Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) № 69986 від 04.11.2022 року, вищевказаний арешт нерухомого майна ОСОБА_1 був накладений в межах виконавчого провадження № 24243550, з примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 2-9122/10 (а.с. 13).

У зв`язку з цим, 22.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою (клопотанням) про скасування/зняття спірного арешту нерухомого майна № 10831912 (а.с. 20), проте 28.11.2022 року ним було отримано рішення органу ДВС України від 28.11.2022 року № 76648 про відмову у знятті арешту з належного йому майна, яке обґрунтоване відсутністю передбачених ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для зняття спірного арешту (а.с. 20-21).

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даною скаргою.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено під час розгляду скарги, виконавче провадження з примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 2-9122/10 було завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу та такий повторно не пред`являвся.

При цьому варто наголосити на наступному.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.07.2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 06.12.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області в цивільній справі № 2-9122/10 (а.с. 17-18).

Також, як вбачається із листа-повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 31.05.2017 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 по кредитному договору № 014/1101/74/33958 від 21.02.2007 року були анульованими (а.с. 19).

З матеріалів скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній оскаржує бездіяльність виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні його заяви про зняття арешту.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Отже, як було встановлено судом, у цивільній справі № 2-9122/10, в межах виконання судового рішення по якій було накладено спірний арешт, невиконані зобов`язання ОСОБА_1 були анульовані стягувачем, а тому правових підстав для подальшого існування такого обтяження майна немає.

Суд зауважує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, дійсного виконавчого документу та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, відмова Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) у скасуванні спірного арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , без наявних правових підстав його подальшого існування, є неправомірною, а тому відповідне рішення органу ДВС слід визнати незаконним та скасувати його.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), заінтересована особа: АТ «Райффайзен Банк» у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), заінтересована особа: акціонерне товариство «Райффайзен Банк» - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №76648 від 28.11.2022 року про відмову у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , обтяження №10831912.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скасувати арешт нерухомого майна № 10831912, зареєстрований 15.02.2011 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі постанови № б/н від 24.01.2011 року, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 23 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська