РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Капустинській Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Баб`як М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Богунського районного суду м. Житомир справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Житомирської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позов, в якому просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини. В обґрунтування позову зазначає, що з 26.01.2018 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю порозуміння, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сім`ю, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені, сторони проживають окремо. Але навіть після припинення стосунків приходить до позивача погрожує їй, застосовує фізичну сілу та здійснює психологічне насилля. За даним фактом ОСОБА_4 звернулася до Житомирського РУП з заявою про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію. Позивач вважає, то збереження сім`ї та шлюбу в таких умовах спино неможливим і недоцільним, та буде суперечити інтересам сторін та інтересам їхнього малолітнього сина.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.09.2021 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.10.20.21 від представника ОСОБА_2 - адвоката Розвадовської О.Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнають частково. Відповідач не заперечує щодо вимоги позивача про розірвання шлюбу, однак просить відмовити у задоволені позовної заяви про визначення місця проживання дитини.

В судовому засідання представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні поклався на розсуду суду.

Представник третьої особи підтримав висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_6 .

Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Судом встановлено, відповідно до оригіналу свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 26.01.2018 Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис за № 20.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим.

За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін.

На підставі викладеного, оскільки сторони не бажають зберегти шлюб, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає до задоволення.

Згідно зі статтею 24 СК України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно зі статтею 24 СК України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя /стаття 110 СК України/. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Копією довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради №10-14/18405 від 30.07.2019 року зазначено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування від 02.02.2022 № 113 встановлено, що ОСОБА_4 разом з дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, наданого Житомирським міським центром соціальних служб міської ради, ОСОБА_4 створено належні умови для проживання дитини, дитина забезпечена сезонним одягом та продуктами харчування; мати здатна виконувати свої батьківські обов`язки та забезпечувати потреби дитини в повному обсязі. Законним представником заключено декларацію №0001-4РРН-5Т00 від 13.01.2020 про вибір, який надає первинну медичну допомогу. Комісією не виявлено доказів неналежного виконання ОСОБА_4 батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, які унеможливлюють виховання та утримання дитини. Враховуючи вказані фактів, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 .

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків.

Стаття 161 СК України встановлює, що спір між батьками, яки не досягли згоди про місце проживання дитини, вирішується судом.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім інтереси інших сторін.

Таким чином, враховуючи, що позов визнано відповідачем, на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не відповідатиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (ч. 2 ст. 115 СК України).

Сплачений позивачем судовий збір на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 24, 104, 105, 110 - 112, 113, 115 СК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Житомирської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 (зареєстрований у Бердичівському міському відділі державної реєстрації актів цивільної стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 20.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 , судовий збір у розмірі 1 816.00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн.) 00 коп.)

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати.

Повний текст рішення виготовлено 20.06.2022 р.

Суддя І.Г. Перекупка