Справа № 461/2017/21 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2366/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

з участю представників апелянта адвокатів Кальмука Н.Б., Кауфмана К.В, представників позивачів адвокатів Косик Л.А., Фостяка А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк», яка підписана адвокатом Кальмуком Назарієм Богдановичем, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2022 року (повний текст рішення складено 18 серпня 2022 року), у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства «Кредобанк», в якому з урахуванням зміни предмету позову та зменшення розміру позовних вимог просила:

- стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на її користь по договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3405493 від 14 серпня 2009 року суму вкладу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) доларів США;

- по договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3405493 від 14 серпня 2009 року за період з 15 серпня 2009 по 13 лютого 2021 року відсотки у розмірі 2 143,58 (дві тисячі сто сорок три) доларів США 58 центів;

- стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на її користь по договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3289006 від 05 січня 2009 року суму вкладу у розмірі 24 334,95 (двадцять чотири тисячі триста тридцять чотири) доларів США 95 центів;

- по договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3289006 від 05 січня 2009 року за період з 06 січня 2009 по 05 січня 2021року відсотки у розмірі 7 661,65 (сім тисяч шістсот шістдесят один) доларів США 65 центів.

Позов мотивовано тим, що 29 грудня 2006 року між нею та відповідачем укладено договір банківського вкладу «Стандарт плюс» № 2630/03/3078875 на суму 20 000 доларів США, який в подальшому неодноразово пролонговувався.

Також нею 14 серпня 2009 року укладено з відповідачем договір банківського вкладу «Стандарт» №2630/03/3405493 на суму 10 000 доларів США, який також був пролонгований на умовах, визначених пунктом 8.2 цього договору.

16 березня 2020 року вона звернулася до відповідача із письмовою заявою щодо повернення депозитного вкладу (депозитних вкладів) та процентів, однак у відповіді від 14 квітня 2020 року отримала відмову.

В березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до акціонерного товариства «Кредобанк», в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив:

- стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на його користь по договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3042206 від 27 квітня 2005 року суму вкладу у розмірі 15 000,93 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 93 центи;

- стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на його користь відсотки по договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3042206 від 27 квітня 2005 року за період з 28 квітня 2005 по 28 лютого 2021 у розмірі 13 878,37 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) доларів США 37 центів.

Позов мотивовано тим, що ним 27 квітня 2005 року укладено з відповідачем договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3042206, відповідно до якого внесено на вкладний рахунок внесок у розмірі 15 000,93 доларів США.

10 квітня 2019 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення коштів (розмір вкладу та процентів) згідно договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3042206 від 27 квітня 2005 року. Однак, у відповіді на його заяву від 10 квітня 2019 року відповідач відмовив у поверненні депозиту.

16 березня 2020 року він повторно звернувся до відповідача із письмовою заявою щодо повернення депозитного вкладу та процентів, однак 14 квітня 2020 року отримав чергову відмову.

Протокольною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2021 року вказані цивільні справи об`єднано в одне провадження.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 по договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3405493 від 14 серпня 2009 року суму вкладу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) доларів США.

Стягнуто з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 відсотки по договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3405493 від 14 серпня 2009 року за період з 15 серпня 2009 року по 13 лютого 2021 року у розмірі 2 143,58 (дві тисячі сто сорок три) доларів США 58 центів.

Стягнуто з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 по договору банківського вкладу «Стандарт» №2630/03/3289006 від 05 січня 2009 року суму вкладу у розмірі 24 334,95 (двадцять чотири тисячі триста тридцять чотири) доларів США 95 центів.

Стягнуто з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 відсотки по договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3289006 від 05 січня 2009 року за період з 06 січня 2009 року по 05 січня 2021 року у розмірі 7 661,65 (сім тисяч шістсот шістдесят один) доларів США 65 центів.

Стягнуто з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 по договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3042206 від 27 квітня 2005 року суму вкладу у розмірі 15 000,93 (п`ятнадцять тисяч) доларів США 93 центи.

Стягнуто з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_2 відсотки по договору банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/3042206 від 27 квітня 2005 року за період з 28 квітня 2005 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 13 878,37 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім) доларів США 37 центів.

Стягнуто з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь держави судовий збір у розмірі 11 350,00 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив відповідач акціонерне товариство «Кредобанк», подавши апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Кальмуком Назарієм Богдановичем, в якій просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами не були укладені договори банківського вкладу, адже позивачами не доведено належними та допустимими доказами факт їх укладення. Долучені позивачами жодним чином не засвідчені копії договорів та подані з порушенням строку, цього факту не підтверджують. Не підтверджують цього факту і долучені розрахунково-касові документи в силу наявних в них дефектів укладення між сторонами договору банківського вкладу, а також довідка про рух коштів по рахунку. Матеріалами справи, а також зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження, підозрюваною в якому є ОСОБА_3 (колишня працівниця банку), не підтверджено, що уповноваженими працівниками банку не було дотримано порядку ведення касових операцій. Відтак, висновки суду про протилежне, є лише припущеннями. Подані позивачем у встановленому порядку щорічні декларації підтверджують факт наявності у членів сім`ї грошових коштів в банку відповідача лише в 2016 році, у деклараціях за наступні роки (2017-2019 роки) відомості про це відсутні. Заявник вважає, що заявлені до стягнення суми процентів є надуманими (вигаданими). Зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме безпідставно прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову, яка за своєю суттю є новою (іншою) вимогою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з`явились до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позовів, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 29 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ "КРЕДОБАНК" укладено договір банківського вкладу «Стандарт плюс» № 2630/03/3078875 на суму 20 000 доларів США, строком до 31 грудня 2007 року з можливістю пролонгації на той самий строк. Розмір процентів за цим договором становить 11,5% річних (пункт 3.1.). Згідно пункту 4.3.1 договору вкладнику було відкрито вкладний рахунок № НОМЕР_1 .

Факт внесення коштів за даним договором підтверджується квитанцією № 3551298 від 29 грудня 2006 року.

З 30 грудня 2006 року по 03 січня 2008 року нараховано відсотки по договору банківського вкладу «Стандарт плюс» № 2630/03/3078875 від 29 грудня 2006 року у розмірі 1 824,62 доларів США.

Нараховані відсотки, разом із сумою вкладу за договором банківського вкладу «Стандарт плюс» № 2630/03/3078875 від 29 грудня 2006 року, на загальну суму 21 825,00 доларів США внесено ОСОБА_1 до банку на підставі договору банківського вкладу «Стандарт плюс» № 2630/03/3129642 від 04 січня 2008 року, розмір процентів за цим договором сторонами погоджено на рівні 11,5% річних (пункт 3.1.), а строк його дії 367 днів, з моменту надходження коштів на вкладний рахунок, і до 05 січня 2009 року. Згідно з пунктом 8.2. договору, якщо по закінченню строку дії договору вкладник не з`явився в банк протягом одного календарного дня, договір пролонгується на той самий строк на умовах процентних ставок банку, які діють на день такої пролонгації. Пунктом 4.3.1. договору визначено, що вкладнику відкривається вкладний рахунок № НОМЕР_2

Як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку, з 04 січня 2008 року по 04 січня 2009 року нараховано було відсотки по договору №2630/03/3129642 у розмірі 2 509,95 доларів США.

Нараховані відсотки, разом із сумою вкладу за договором банківського вкладу «Стандарт плюс» № 2630/03/3129642 від 04 січня 2008 року, на загальну суму 24 334,95 доларів США внесено ОСОБА_1 до банку на підставі договору банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3289006 від 05 січня 2009 року, розмір процентів за цим договором сторонами погоджено на рівні 11,5% річних (пункт 3.1.). Даний договір укладений строком на 3 місяці до 06 квітня 2009 року з можливістю пролонгації на той самий строк.

14 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ "КРЕДОБАНК" укладено договір № 2630/03/3405493 банківського вкладу «Стандарт», відповідно до якого вкладником внесено (перераховано) на вкладний рахунок кошти в сумі 10 000 доларів США. Сума вкладу складається з первинного внеску (пункт 2.3. договору). Розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу, становить 9,5% річних (пункт 3.1. договору). Нараховані проценти виплачуються вкладнику один раз в місяць готівкою через касу банку, при чому перша виплата процентів відбувається після того, як кошти знаходились на вкладному рахунку не менше 1 календарного місяця (пункт 3.5. договору). За цим договором банк зобов`язувався відкрити вкладнику вкладний рахунок № НОМЕР_2 (пункт 4.3.1. договору). Договір діє з часу надходження коштів на вкладний рахунок протягом 1 місяця до 14 вересня 2009 року (пункт 8.1. договору). Відповідно до пункту 8.2. договору, якщо по закінченню строку дії договору вкладник не з`явився в банк, договір продовжується на той самий строк на умовах процентних ставок банку, які діють на день такого продовження.

27 квітня 2005 року між ОСОБА_2 та АТ "Кредит банк ("Україна") укладено договір № 2630/01/3042206 банківського вкладу «Рантьє», пунктом 2.1. якого передбчаено, що вкладник вносить на вкладний рахунок кошти в сумі 15 000,93 доларів США. Розмір процентної ставки, що нараховується на суму вкладу, становить: основна процентна ставка 5,8% процентів річних, додаткова процентна ставка за перший рік після укладення договору становить 40% від основної процентної ставки, за другий рік 45 % від основної та за третій та наступні роки 50% від основної процентної ставки. Виплата нарахованих процентів по основній процентній ставці здійснюється один раз на місяць, по додатковій щороку (пункти 3.5. та 3.6. договору). Згідно з пунктом 8.1. передбачено, що договір діє з моменту надходження коштів на вкладний рахунок до 29 квітня 2010 року. Якщо по закінченню строку дії договору якщо вкладник не з`явився в банк протягом одного календарного дня, даний договір пролонгується на той самий строк на умовах процентних ставок Банку, які діють на день такої пролонгації. (пункт 8.2 договору).

Факт внесення коштів за даним договором підтверджується квитанцією № 394552 від 27 квітня 2005 року, відповідно до якої ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок 15 000,93 доларів США.

Судом також встановлено, що фак внесення коштів, пролонгації договорів банківського вкладу, укладених з позивачами, нарахування процентів за цими договорами підтверджується також рухом коштів по відкритим їм вкладних рахунках. Матеріали справи не містять доказів повернення позивачам, як суми вкладів, так і сум нарахованих за ними процентів.

В лютому 2019 року від позивачів надійшли заяви до банку, в яких вони просять надати їм довідки про рух коштів по вищевказаних договорах банківського вкладу. Виписки надано банком позивачам 03 квітня 2019 року.

В квітні 2019 року від позивачів надійшли заяви до банку, в яких вони просять повернути кошти, покладені ними на депозит, та нараховані на суму депозитів відсотки.

На підставі звернення АТ «Кредобанк» до єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відповідні відомості та розпочато кримінальне провадження № 0000134, в межах якого позивачі були допитані як свідки, у них для проведення почеркознавчої експертизи вилучались оригіналі вищевказаних депозитних договорів та відбиралися взірці підпису, також для її проведення.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (частини перша, друга статті 1060 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договорів).

Частиною третьою статті 1060 ЦК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Тлумачення частини першої - третьої статті 1060 ЦК України свідчить, що банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу або на першу вимогу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (частини четверта статті 1060 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договорів, яка є незмінною на час ухвалення судових рішень в даній справі).

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

Відповідно до положень частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року).

Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу №1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 02 липня 2002 року).

Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави («ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 52, 53, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, так і тлумачення приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».

Такий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19) та від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року у справі № 591/678/16-ц (провадження № 61-22658св18) зазначено, що «укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 01 лютого 2018 року у справі № 727/6902/15-ц (провадження № 61-677св18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 752/3746/15-ц (провадження № 61-21029св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 727/6902/15-ц (провадження № 61-40082св18), від 14 листопада 2019 року у справі № 752/3746/15-ц (провадження № 61-6196св19), від 03 червня 2020 року у справі № 752/7208/15-ц (провадження № 61-14740св19), що свідчить про його усталеність в судовій практиці розгляду спорів даної категорії.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив існування між сторонами договірних відносин, зокрема за договорами банківського вкладу «Стандарт плюс» № 2630/03/3078875 від 29 грудня 2006 року, на суму 20 000 доларів США, який неодноразово пролонгований (продовжений) з капіталізацією нарахованих за цим договором процентів; банківського вкладу «Стандарт» № 2630/03/3405493 від 14 серпня 2009 року, на суму 10 000 доларів США, який також пролонговано; та договором № 2630/01/3042206 банківського вкладу «Рантьє» від 27 квітня 2005 року, на суму 15 000,93 доларів США, який також пролонгований.

Факт внесення грошовий коштів в якості вкладу за цими договорами, у тому числі за пролонгованими договорами, підтверджується як банківськими квитанціями та довідками про рух коштів по відкритим позивачам вкладним рахунках, які на думку суду є належними та допустимими доказами, як виникнення між сторонами договірних відносин, так і їх виконання з боку позивачів.

Вказані договори у судовому порядку не розірвано, недійними не визнано, тому їх чинність презюмується.

Незважаючи на те, що відповідач починаючи з часу звернення позивачів до нього із заявами про рух коштів по вкладних рахунках, а також про повернення вкладів, разом з нарахованими процентами, мав у своєму розпорядженні копії цих договорів, а також з огляду на те, що такі повинні були бути укладені в двох примірниках (про що у них також зазначено), відповідач не ініціював, як самостійно, так і через суд про проведення відповідної експертизи цих договорів (банківських квитанцій), як і не ставив питання перед судом про їх недійсність.

Також судом першої інстанції встановлено, що банком на вимогу позивачів вклади разом з нарахованими процентами не повернуто, доказів протилежного банком не надано.

Тобто, позивачі мають право вимоги до банку про повернення вкладів разом з нарахованими процентами, розмір яких відповідачем не спростовано, свого контрозрахунку процентів ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не подано.

Встановивши такі обставини, місцевий суд зробив правильний висновок про стягнення з відповідача на користь позивачів суми вкладу разом з нарахованми процентами.

У цьому зв`язку, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами не були укладені договори банківського вкладу, адже позивачами доведено належними та допустимими доказами факт їх укладення.

Зокрема, судом першої інстанції досліджено оригінали як депозитних договорів, так і банківські квитанції про внесення грошових коштів в якості вкладу до каси банку, а також довідки про рух коштів на вкладних рахунках позивачів, які надано саме банком на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що подані позивачем ОСОБА_4 щорічні декларації за спірний період не підтверджують факту наявності у нього та його дружини вкладів в банківських установах, є необґрунтованим, адже таке не спростовує факту виникнення між сторонами справі саме договірних відносин, адже відносини з декларування знаходяться в площині адміністративних відносин з державою у сфері запобігання корупції, а не цивільно-правових, які мають місце за обставинами справи, що переглядається.

Колегія суддів також вважає доводи апеляційної скарги про обставини, встановлені в межах кримінального провадження, ініційованого банком щодо своїх працівників, винних у привласненні коштів, юридично неспроможними, адже питання про ступінь вини працівника банку, який привласнив кошти фізичних осіб (клієнтів), не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань за відповідними договорами.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права при розгляді скарги, колегія суддів доходить висновку, що за обставинами цієї справи, з огляду на те, що оригінали договорів банківського вкладу вилучались у позивачів в межах кримінального провадження, по якому останні допитувались як свідки, а також у зв`язку із цим, необхідність зміни процесуальної поведінки позивачів в суді першої інстанції, такі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, судом першої інстанції належним чином оцінено наявні у матеріалах справи докази, правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального права, як наслідок ухвалено законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки її доводи вірних висновків суду не спростовують, ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, підстави для здійснення розподілу судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Кредобанк», яка підписана адвокатом Кальмуком Назарієм Богдановичем, залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич