Провадження № 22-ц/801/1967/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2022 рокуСправа № 127/34906/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь Я.П.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі ГУ НП у Вінницькій області), Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001231 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Позивач ОСОБА_1 є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, і в ході досудового розслідування відносно неї мали місце незаконні рішення, дії та бездіяльність посадової (службової) особи (слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області) органу державної влади ГУ НП у Вінницькій області), що явилось підставою для її неодноразового звернення в суд із відповідними скаргами. В подальшому було втрачено матеріали кримінального провадження, зокрема оригінал розписки, який підтверджував наявність заборгованості, в наслідок чого позивач позбавлена можливості захистити свої права у порядку цивільного судочинства.

Позивач зазначає, що вказана протиправна бездіяльність слідчого та втрата останнім оригіналів документів призвели до того, що вона перебуває у стані тривоги, занепокоєння, виникло розчарування в «правовій державі Україна», усвідомлення власної безпорадності перед свавіллям відповідача (в особі відповідних органів), у зв`язку з чим їй спричинено моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 30 000 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу відповідачі ГУ НП у Вінницькій області, Вінницька обласна прокуратура та ДКСУ подали відзиви на позовну заяву, в яких вказують на безпідставність та необґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві, просять відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Відшкодовано ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на її користь 2481 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Вінницька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що ухвали слідчих суддів та рішення суду першої інстанції на які посилається позивач не встановлюють незаконність рішень, дій та бездіяльності посадової службової особи слідчого та органу державної влади ГУНП у Вінницькій області. Незгода позивача з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Будь яких обставин фактичного виразу моральної шкоди, отриманої позивачем, судом в рішенні не наведено та не вказано, яких саме моральних страждань зазнала остання. Обставини справи, які суд визнав встановленими, не доведені позивачем належними, достовірними та достатніми доказами.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалася.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишенню без змін з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що дізнавачем СД ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Палаш Ю.О. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001231 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Позивач ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні є потерпілим (а.с.7).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року в справі №127/29508/20, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, встановлено, що «слідчим Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001231 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, Рішення набрало законної сили 27.09.2021 (а.с. 8-9).

Вказаним рішенням встановленні наступні факти, а саме: ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року у справі № 127/31859/18 було задоволено скаргу адвоката Кобзіної А.С. в інтересах ОСОБА_2 , в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого Лівобережного ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А.В., яка полягає у відмові в задоволенні клопотання в кримінальному провадженні № 0001231 від 28.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в якому в якості потерпілої визнано і позивача по справі ОСОБА_1 ; зобов`язано слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження№0001231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, розглянути подані клопотання адвокатом Кобзіною А.С. в інтересах ОСОБА_2 , та провести слідчі дії, зазначені в клопотаннях у строк, передбачений КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2019 року у справі № 127/11645/19 було задоволено скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 303 КПК України; постанову від 26.12.2018 слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Узун А.В., про закриття кримінального провадження № 0001231, внесеного до ЄРДР 28.03.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - скасовано.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі № 127/29768/19 було задоволено скаргу адвоката Кобзіної А.С., скасовано постанову слідчого Лівобережного ВП ВВП ГУ НП України у Вінницькій області Узун А.В. про закриття кримінального провадження від 17.08.2019 року, в порядку ст. 303, 304 КПК України.

Наказом Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 03.06.2020 року № 692 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області» за порушення вимог ч. 6 ст. 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 296 від 14.04.2016 року, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001231, керуючись положеннями статей 11, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, застосовано до слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Узун А.В. (0105568) дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Вказане стягнення було застосовано до слідчого Узун А.В. у зв`язку з втратою матеріалів кримінального провадження, яке відновлено на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З урахуванням встановлених обставин, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що відносно потерпілої у кримінальному провадженні №0001231 позивача ОСОБА_1 мали місце незаконні рішення, дії та бездіяльність посадової (службової) особи (слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області) органу державної влади (ГУ НП у Вінницькій області).

Суд звертає увагу, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року стосується одного і того ж кримінального провадження № 0001231, у якому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були визнані потерпілими.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2021 року скаргу адвоката Кобзіної А.С. в інтересах потерпілої ОСОБА_2 задоволено. Постанову дізнавача СД відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області Палаш Ю.О. від 12.07.2021 року про закриття кримінального провадження №0001231 від 28.03.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України скасовано. Матеріали кримінального провадження №0001231 від 28.03.2018 року направити до відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області для проведення додаткової перевірки (а.с. 10-11).

Між позивачем та відповідачами виник спір з приводу стягнення моральної шкоди, у зв`язку з незаконними діями і бездіяльністю працівників поліції.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 55, 56 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 303/1776/1 (провадження № 61-3440св20), відшкодуванню підлягає шкода, завдана внаслідок не тільки незаконного засудження, повідомлення про підозру, арешт, обшук, виїмку, а й інших дій внаслідок яких особі було заподіяно шкоду; за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-30026св18) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61-11184св18).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

З матеріалів справи вбачається, що здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження протягом тривалого часу, яке неодноразово безпідставно закривалось і було неефективним, що підтверджено чисельними постановами слідчих суддів, та втратою органом поліції матеріалів кримінального провадження разом із оригіналом розписки ОСОБА_1 .

Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Вказані обставини свідчить про незаконні дії і бездіяльність посадових осіб, які здійснювали кримінальне провадження, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

З урахуванням наведеного, позивач має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного розслідування злочину, де позивач ОСОБА_1 є потерпілим.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем доведено належними й допустимими доказами факт спричинення їй моральної шкоди внаслідок незаконними діями і бездіяльністю органом поліції, зокрема надмірною тривалістю кримінального провадження та втратою матеріалів кримінального провадження разом із оригіналом розписки.

При цьому, судом обґрунтовано визначено моральну шкоду у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та наведено належне мотивування такого висновку, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Тобто суд з`ясував усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідив надані докази, оцінив їх та визначив розмір шкоди.

З таким висновком погоджується апеляційна інстанція.

Доводи апеляційної скарги Вінницької обласної прокуратури про те, що ухвали слідчих суддів, не встановлюють незаконність рішень, дій та бездіяльності посадової службової особи слідчого Узун А.В. та органу державної влади ГУНП у Вінницькій області не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують встановлених судом обставин справи, які, в сукупності та взаємозв`язку між собою, свідчать про наявність в діях посадової службової особи вчинення порушення вимог ч. 6 ст. 284 КПК України та положення розділу VI Інструкції з організації обліку та руху кримінальних проваджень в органах досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №296 від 14.04.2016, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001231. Саме вказані дії щодо неналежної організації обліку та руху кримінальних проваджень з боку слідчого ОСОБА_4 , зокрема ті, що призвели до втрати розписки, яка була частиною матеріалів досудового розслідування, мають причинно-наслідковий зв`язок із завданням позивачу моральної шкоди, яка проявилась у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявністю правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження не може бути виключно незгода позивача з прийнятими посадовими особами органу досудового розслідування і прокуратури процесуальними рішеннями, колегія суддів зазначає, що в даному випадку моральна шкода підлягає відшкодуванню не через незгоду позивача з прийнятими посадовими особами процесуальними рішеннями, а саме за наслідками вчинення службовою особою втрати частини матеріалів кримінального провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За таких обставин, наведені в апеляційних скаргах доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді Т.Б. Сало

Т.М. Шемета