Справа № 1308/1048/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2022 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І. ;

секретар судового засідання Новосад І.В.;

Справа№1308/1048/2012

Провадження №2/446/72/21

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

відповідач Виконавчий комітет

Дублянської міської ради;

відповідач ОСОБА_3 ;

представники відповідача ОСОБА_4 ;

ОСОБА_5 ;

треті особи Дублянська міська рада;

ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька цивільну справу, за правилами загального позовного провадження, за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_3 , треті особи: Дублянська міська рада Жовківського району Львівської області, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання недійсним державних актів про право власності на землю, свідоцтва про право власності на магазин та скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2009 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: 1. Визнати недійсним рішення Дублянської міської ради №71 від 30.05.2000 про передачу земельної ділянки 0,1573 га. в домоволодінні будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 ; 2. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю №1008 від 03.07.2000, оформлений на ОСОБА_7 ; 3. Визнати недійсним видане ОСОБА_7 свідоцтво про право власності на магазин промислових та продуктових товарів загальною площею 161,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію права власності на цей магазин в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (том 1, а.с. 1-2).

В обґрунтування своїх вимоги посилався на те, що у 1997 році він придбав будинок АДРЕСА_1 . Однак, внаслідок договору купівлі-продажу від 09 лютого 2000 року ОСОБА_7 став власником цього будинку. 17.02.2000 Жовківський районний суд наклав арешт на цей будинок та заборонив ОСОБА_7 проводити будь-які дії щодо даного будинку. Разом з тим, під час дії ухвали про забезпечення позову ОСОБА_7 приватизовано земельну ділянку, що виділена для обслуговування вказаного будинку, площею 0,1573 га, 03.07.2000 йому було видано державний акт на землю. В подальшому, рішенням суду вказаний будинок було повернуто йому з незаконного володіння ОСОБА_7 . Однак, існування права власності на земельну ділянку під цим будинком за відповідачем перешкоджає йому вільно користуватися його власністю. Також вказує, що на неправомірно приватизованій земельній ділянці відповідач побудував магазин та отримав 30.01.2008 свідоцтво про власності на нього, яке 31.01.2008 зареєстрував у КП ЛОР «БТІ та ЕО».

29 червня 2010 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог у якій також просив суд визнати недійсним рішення Дублянської міської ради №8 від 05.06.2009 «Про затвердження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в АДРЕСА_1 (ПП ОСОБА_8 )» та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0250 га. в АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_7 для обслуговування магазину (том 3, а.с. 30-31).

В обґрунтування таких позовних вимог посилався на те, що відповідач в супереч ухвалі суду про заборону проводити будь-які дії щодо такої земельної ділянки здійснив приватизацію такої земельної ділянки.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 09.11.2011 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення Дублянської міської ради №71 від 30.05.2000 про передачу земельної ділянки 0,1573 га. в домоволодінні будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та визнання недійсним рішення Дублянської міської ради №8 від 05.06.2009 «Про затвердження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в АДРЕСА_1 » (том 2, а.с. 109-112).

Така ухвала суду не була оскаржена та набрала законної сили.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою ВССУ від 10.02.2016 ухвалені у справі судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 3, а.с. 256-259).

Скасовуючи ухвалені у справі судові рішення, суд касаційної інстанції зокрема вказав на те, що визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки є самостійною правовою підставою позову, а висновок про те, що у зв`язку з поверненням будинку у власність позивача він набув також право на земельну ділянку є обґрунтований. Разом з тим, суд касаційної інстанції вказав, що судами невірно встановлено розмір земельної ділянки, право на яку має позивач.

03.11.2016 позивач подав суду заяву в якій просив суд: 1. Припинити право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: буд. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку №71 від 30.05.2000; 2. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1573 га. № 1008 від 03.07.2000; 3. Визнати недійсним рішення Дублянської міської ради №8 від 05.06.2009 «Про затвердження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в АДРЕСА_1 »; 4. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га. в АДРЕСА_1 виданий на ім' ОСОБА_7 (том 4, а.с. 207-212).

У заяві від 29.10.2020 позивач виклав нову редакцію своїх позовних вимог і просив суд: 1. Припинити право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: буд. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку №71 від 30.05.2000, кадастровий №:01:003:0065; 2. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1573 га. № 1008 від 03.07.2000; 3. Визнати недійсним рішення Дублянської міської ради №8 від 05.06.2009 «Про затвердження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в АДРЕСА_1 »; 4. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га. в АДРЕСА_1 виданий на ім`я ОСОБА_7 , кадастровий №:01:003:0049; 4. Визнати недійсним земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,0323 га. кадастровий №:01:003:0064; 5. Визнати свідоцтво про право власності на магазин недійсним та скасувати реєстрацію права власності (том 8, а.с. 54).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021, справу передано даному складу суду.

Ухвалою судді від 22.10.2021 прийнято справу до розгляду та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 06.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 29.12.2021 позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та заявах по суті позовних вимог. Зокрема вказали, що підтримують позовні вимоги у редакції заяви від 29.10.2020 (том 8, а.с. 54). В подальшому, представник позивача просив суд розглядати справу без участі позивача та представника позивача, а позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судове засідання прибули представники відповідача та заперечили щодо задоволення позовних вимог вказавши про їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема вважали, що оскільки земельна ділянка була приватизована без будь-яких порушень, що доводиться рішеннями судів ухвалених в межах адміністративної юрисдикції. А позивач, має право на встановлення йому сервітуту для користування та обслуговування будинку. Крім того, наголошували на пропуску позивачем строку позовної давності.

Інші учасники процесу у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового слухання. З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі таких учасників процесу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.07.1998, ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Галань Г.О. (том 1, а.с. 9).

05.11.1998 між ОСОБА_10 , який діяв від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , яка діяла від імені ОСОБА_12 укладено договір купівлі-продажу житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 160).

07.02.2000 між ОСОБА_10 , який діяв за дорученням як представник продавця, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Окіс І.С. відповідно до якого, житловий будинок АДРЕСА_1 перейшов у власність ОСОБА_7 (том 1, а.с. 100).

Згідно реєстраційного посвідчення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 21.02.2000 за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 157).

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 17.02.2000 накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо даного будинку (том 1, а.с. 8). Актом опису майна від 24.10.2000, який затверджений начальником Жовківського ВДВС виконано таку ухвалу суду про забезпечення позову, описано будинок АДРЕСА_1 та передано на зберігання ОСОБА_7 (том 1, а.с. 10).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19.07.2004 у справі №2-2/2004, визнано недійсним: доручення на розпорядження будинком АДРЕСА_1 видане 31.07.1998 ОСОБА_1 на ОСОБА_13 ; договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 05.11.1998 від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , яка діяла від імені ОСОБА_12 ; договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладений 07.02.2000 між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . Зобов`язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні цим майном (том 1, а.с. 7).

Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18.04.2005 та ухвалою Верховного Суду України від 28.04.2006. Також, ухвалою Верховного Суду України від 22.05.2008 відмовлено ОСОБА_7 у перегляду рішень за винятковими обставинами (том 1, а.с. 41-44).

15.09.2005 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвало право власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 30.07.1998, що доводиться з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2005 (том 1, а.с. 63).

З описаних вище фактичних обставин справи видно, що ОСОБА_1 був власником спірного будинку, однак таке право власності незаконно перейшло до ОСОБА_12 ,, а згодом до ОСОБА_7 , що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Також, цим рішенням повернуто ОСОБА_1 спірний будинок і з цього моменту по даний час, він є власником такого будинку.

Відповідно до редакції ч. 3 ст. 120 ЗК України, яка діяла на час набуття ОСОБА_1 права власності на будинок, після ухвалення рішення суду та державної реєстрації права власності (15.09.2005), у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Також, чинною на той час редакцією ч. 1 ст. 377 ЦК України було передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Враховуючи вказане та принцип слідування землі за будівлею, відповідач є власником будинку та, відповідно, земельної ділянки, оскільки будинок фактично займає частину земельної ділянки, а інша частина земельної ділянки є необхідна для безпосереднього обслуговування житлового будинку.

Згідно з цим принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку, зміст якого розкривається у наведених нормах, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована (пункти 51 та 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 921/158/18).

Аналіз наведеного вище свідчить, що до ОСОБА_1 з моменту набуття права власності на будинок АДРЕСА_1 перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок та земельну ділянку, яка є необхідною для її обслуговування.

Такий висновок фактично висловлено і в ухвалі ВССУ від 10.02.2016, якою скасовано ухвалені і цій справі рішення на новий судовий розгляд, однак вказано, що судами невірно встановлено розмір земельної ділянки, право на яку має позивач.

Досліджуючи питання про розмір земельної ділянки, право на яку має позивач, суд виходить з положень вищенаведених норм права, та вважає, що розмір такої земельної ділянки відповідає тому, який знаходиться під самою житловою будівлею та тому, який є необхідний для її обслуговування.

Для визначення цього питання судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 був збудований на підставі дозволу на будівництво виданого ОСОБА_15 рішенням виконавчого комітету Дублянської міської ради №34 від 15.02.1990 (том 6, а.с. 6) і таким рішенням не визначалася площа земельної ділянки, яка відведена для будівництва цього будинку.

На виконання ухвали суду про витребування від 30.09.2022 представником Львівської міської ради надано аналогічну інформацію, про те, що площа земельної ділянки у такому рішенні не визначалася, а мова йшла лише про площу будинковолодіння (том 10, а.с. 24).

Водночас, актом виносу в натурі меж земельної ділянки від 28.02.1990 визначено площу земельної ділянки виділеної ОСОБА_15 для будівництва індивідуального будинку АДРЕСА_1 площею 1410 кв.м. (том 6, а.с. 29). Така ж площа земельної ділянки вказана і у акті прийняття в експлуатацію будівництва затвердженого рішенням виконавчого комітету Дублянської міської ради №193 від 25.12.1995 про затвердження акту про прийняття в експлуатацію житлового будинку (том 6, а.с. 33, 34).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дублянської міської ради №81 від 30.09.1997 ОСОБА_16 передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 площею 0,41 га. (том 6, а.с. 42).

Аналогічна площа земельної ділянки розміром 1410 кв.м. на якій розташований будинок АДРЕСА_1 вказана і у довідці-характеристиці від 07.09.1998, де також вказано про наявність лишків (том 1, а.с. 64).

Таким чином, первинно, для будівництва будинку АДРЕСА_1 було виділено земельну ділянку площею 1410 кв.м.

Водночас, судом у межах даної справи також встановлено, що за час, коли право власності на спірний будинок було зареєстровано за ОСОБА_7 , останній набув права власності на земельну ділянку під цим будинком, що доводить наступним.

Так, відповідно до рішення виконавчого комітету Дублянської міської ради від 30.05.2000 №71 «Про передачу громадянам земельних ділянок в приватну власність та постійне користування» вирішено передати у приватну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд згідно додатку (том 4, а.с. 69).

Додатком до рішення виконавчого комітету Дублянської міської ради від 30.05.2000 №71 доводиться, що ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,16 га., з них 0,06 га. для ведення особистого підсобного господарства, а 0,10 га для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (том 4, а.с. 70).

На підставі цього рішення та відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ-Д №1008 від 03.07.2000 ОСОБА_7 набув право власності на земельну ділянку площею 0,1573 га. за адресою АДРЕСА_1 , з них площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель 0,1000 га., а площа для ведення особистого підсобного господарства 0,0573 га. (том 1, а.с. 6).

Такими доказами доводиться, що площа земельної ділянки, яка була передана органом місцевого самоврядування у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 становила 0,10 га.

В подальшому, рішенням Дублянської міської ради від 21.11.2008 №15 надано дозвіл ОСОБА_7 на розробку проекту відведення для зміни цільового призначення частини земельної ділянки з «будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» на «для обслуговування магазину продуктових і продовольчих товарів» в АДРЕСА_1 . А також змінено юридичну адресу з АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 202).

Згодом, рішенням Дублянської міської ради від 05.06.2009 №8 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, по зміні цільового призначення з «обслуговування індивідуального житлового будинку» для «обслуговування магазину», площею 0,0250 га., за адресою АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 200).

На підставі цього рішення, 11.09.2009 ОСОБА_7 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0049, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування магазину, площею 0,025 га (том 1, а.с. 201).

Судом також встановлено на підставі даних Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (том 7, а.с.31-33), що ОСОБА_7 був власником таких земельних ділянок:

-кадастровий номер :01:003:0065, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га.;

-кадастровий номер :01:003:0064, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0323 га.;

-кадастровий номер :01:003:0049, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, площею 0,025 га.

Таким чином, з моменту прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність попередньому власнику житлового будинку ОСОБА_7 по даний час, площа земельної ділянки, яка визначена для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 становить 0,1 га., що прямо визначена у державному акті на права власності та у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

І сама на таку частину земельної ділянки має право позивач, до якого перейшло право власності на будинок, тобто на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком та яка є необхідною для його обслуговування.

Щодо іншої частини спірної земельної ділянки, то на переконання суду, така не відноситься до спірного будинковолодіння, а є відмінною з огляду на її цільове призначення, окремо визначену площу та була набута в порядку визначеному земельним законодавством України.

Так, з описаних вище фактичних обставин справи беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 на підставі спірного державного акту набув право власності на дві земельні ділянки, а саме 0,10 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,0573 га. для ведення особистого підсобного господарства.

А в подальшому, земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0573 га. була розподілені на дві окремі земельні ділянки, а саме земельну ділянку площею 0,025 га. для будівництва і обслуговування будівель торгівлі та площею 0,0323 га. для ведення особистого селянського господарства (0,025 + 0,0323 = 0,0573).

Відтак, суд не вбачає будь-яких правових підстав для задоволення позовних вимог в частині таких земельних ділянок, оскільки вони не відносяться до житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно і не підлягають задоволенню позовні вимоги, що стосуються збудованого ОСОБА_7 на земельній ділянці площею 0,025 га. магазину.

Як вже зазначалося вище, такий магазин був збудований ОСОБА_7 на земельній ділянці, право власності на яку він набув в порядку визначеному чинним законодавством.

Як видно з рішення виконавчого комітету Дублянської міської ради від 29.12.2007 №173 таким вирішено оформити ОСОБА_7 право власності та видати свідоцтво про право власності на магазин промислових та продуктових товарів в АДРЕСА_1 , площею 161,40 кв.м. (том 1, а.с. 108).

А відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.01.2008 ОСОБА_7 є власником магазину промислових та продуктових товарів площею 161,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . А як доводиться копією витягу про реєстрацію права власності від 31.01.2008 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» здійснило державну реєстрацію права власності даного свідоцтва про право власності (том 1, а.с. 4, 5).

Крім того судом відповідно до листа приватного нотаріуса Якимів Н.Б. від 07.04.2015 встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його спадкоємцем є дружина ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла (том 3, а.с. 172).

За таких обставин справи, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині, що стосуються земельної ділянки площею 0,0323 га. для ведення особистого селянського господарства, площею 0,025 га. для будівництва і обслуговування будівель торгівлі та в частині визнання недійсними правовстановлюючих документів на магазин за адресою АДРЕСА_1 є безпідставні.

Водночас, з підстав наведених вище, суд вважає такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги в частині визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ-Д-1008 від 03.07.2000 який виданий на ім`я ОСОБА_7 в частині земельної ділянки площею 0,1000 га. переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0065.

Причому суд відзначає, що правовою підставою для задоволення такого позову є саме положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України та встановлення факту переходу до позивача права власності на відповідний житловий будинок.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині того, що такий державний акт виданий на підставі рішення органу місцевого самоврядування, які були оскаржені позивачем, проте у задоволенні такого позову йому було відмовлено.

Дійсно, як видно з обставин справи, ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Дублянської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Дублянської міської ради №71 від 30.05.2000 «Про передачу громадянам земельних ділянок в приватну власність та постійне користування» та №8 від 05.06.2009 «Про затвердження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в АДРЕСА_1 ПП ОСОБА_7 ».

За результатами розгляду даної справи, постановою Жовківського районного суду Львівської області від 25.03.2013 №444/48/13-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2014 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, а таке рішення набрало законної сили (том 3, а.с.100-110).

Проте, аналіз таких рішень судів свідчить, що в межах цієї адміністративної справи судом було надано оцінку виключно правомірності дій суб`єкта владних повноважень під час їх прийняття, а оцінка правомірності переходу права на такі земельні ділянки не здійснювалась.

Власне такі мотиви були і суду касаційної інстанції, коли він скасовував ухвалене у цій справі рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання недійсним державного акту в частині земельної ділянки площею 0,1000 га. переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель суд виходив з такого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Як вказано в ухвалі ВССУ від 10.02.2016, якою направлено дану справу для нового розгляду, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки є самостійною правовою підставою позову.

Причому слід зауважити, що скасовуючи у цій справі рішення суду апеляційної інстанції, касаційний суд дійшов висновку, що визнання недійсним державного акту на землю в цілому, у даних конкретних правовідносинах, є невірним, а необхідно визначити конкретний розмір земельної ділянки, право на яку має позивач.

Як зазначено у ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відтак, ухвалюючи рішення у даній справі, суд дійшов висновку, що визнання недійсним державного акту в частині окремої земельної ділянки, право на яку має позивач і яка має свої межі, площу, цільове призначення та окрему адресу є правильним та належним способом захисту порушених прав позивача.

Оцінюючи доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на таке.

До суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 25 листопада 2009 року.

Так, заявою від 26.03.2010 ОСОБА_7 просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача ОСОБА_1 , яку мотивував тим, що позивач звертався до адміністративного суду з позовом про визнання недійсними рішень Дублянської міської ради і провадження у такій справі було відкрито 06.10.2006. Таку заяву в судовому засіданні 28.12.2022 підтримав представник відповідачки ОСОБА_3 вважаючи її обґрунтованою.

Проте, рішення у такій справі Жовківським районним судом Львівської області було ухвалено 25.03.2013, а відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2014 набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За таких умов, позовна даність у спірних правовідносинах переривалась пред`явленням позивачем частини вимог, що стосуються його права на спірну земельну ділянку, а тому строк позовної давності не можна вважати пропущеним.

Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. 258, 263-265, 268, Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_3 , треті особи: Дублянська міська рада Жовківського району Львівської області, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання недійсним державних актів про право власності на землю, свідоцтва про право власності на магазин та скасування реєстрації права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ-Д-1008 від 03.07.2000 виданий на ім`я ОСОБА_7 в частині земельної ділянки площею 0,1000 га. переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0065.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 06 січня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.І. Котормус