Провадження №2/748/219/22
Єдиний унікальний № 748/138/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" липня 2022 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

у складі:

Головуючої - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Іващенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку з надвірними спорудами, -

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2022 року адвокат Радченко О.О. звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтований тим, що після смерті дідуся позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/6 частину спірного домоволоління успадкувала дружина померлого - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Спадкоємці за законом або за заповітом після її смерті відсутні. За життя ОСОБА_3 не оформила свої права на дану частину домоволодіння, а тому за даними Чернігівського МБТІ, 1/6 частина спірного будинку залишається зареєстрованою за ОСОБА_2 . Інші 5/6 частин цього ж будинку належать позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2001, яке він отримав після смерті батька ОСОБА_4 . З 2001 року, після смерті батька, позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком в цілому та утримує його, а тому просить визнати за ним право власності на 1/6 частину цього будинку за набувальною давністю.

21 січня 2022 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2022 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник адвокат Радченко О.О. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує ( а.с. 110).

Відповідач - Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, своїм правом на подання відзиву чи заяви про визнання позову не скористалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку з надвірними спорудами, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 50.05.2008 року № 7 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Як встановлено з копії спадкової справи № 344/1992, яка надійшла із Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а.с.56-67), після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 5/6 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 успадкував за заповітом його син ОСОБА_4 , отримавши 15.05.1992 свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Інша - 1/6 частка зазначеного будинку з надвірними будівлями, як обов"язкова частка у спадщині, відповідно до ст.535 ЦК Української РСР, перейшла до дружини спадкодавця - ОСОБА_3 , якій державним нотаріусом 19.03.1992 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким також надано їй право пожиттєво користуватися даним житловим будинком.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с. 15). Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв його син ОСОБА_1 , якому 17.08.2001 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ( а.с.16).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 21 від 16 червня 1993 року, складеного виконавчим комітетом Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ( а.с.12).

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу зі спадкового реєстру та повідомлення від 24.12.2021 року № 6886/01-17 Державного нотаріального архіву Чернігівської області, спадкова справа до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заводилась (а.с. 13-14).

На день смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується архівною довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 2393 від 20.05.2022 (а.с. 89). Станом на 13.06.2022 за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , прощо свідчить довідка №2874 від 14.06.2022 (а.с.96). Отже, на час розгляду даної справи, особи, які були зареєстровані разом зі ОСОБА_3 на день її смерті, не проживають. Встановити наявність родинних відносин ОСОБА_3 з особами, які були зареєстровані разом з нею на день її смерті, а отже і її спадкоємців, не виявилось можливим.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Відповідно ст.137 ЦК УРСР (1963 року), майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу.

Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів.

Порядок виявлення та обліку безхазяйного майна визначається Міністерством фінансів Української РСР.

Відповідно до Порядку обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом успадкування перейшло у власність держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №375 від 06.07.1992 року, облік, вжиття заходів щодо охорони й оцінки безхазяйного майна покладається на державні податкові інспекції.

Відповідно до Інструкції про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом успадкування перейшло у власність держави та скарбів, затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції України №20 від 08.06.1993 року, згідно зі статтею 524 ЦК УРСР майно переходить за правом спадкоємства у власність держави, якщо у померлого немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом або жоден із спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини.

Документом, що підтверджує право спадкоємства майна державою, є свідоцтво про право держави на спадщину, яке видається державною нотаріальною конторою відповідній державній податковій інспекції після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини. Підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути і відповідне судове рішення, винесене за позовом державної податкової інспекції.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини померлої ОСОБА_3 ніхто не звертався та спадкова справа не заводилася.

За повідомленням КП " Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації" №124 від 09.12.2021, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013 зареєстровано за ОСОБА_2 в частці 1/6 частини згідно свідоцтва про право власності від 15.09.1967 та ОСОБА_1 в частці 5/6 частини, згідно свідоцтва про право на спадщину від 17.08.2001 ( а.с.17).

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

В п.11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 дано роз`яснення, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.04.1976 у справі "Габріель Дефренн проти Бельгійської авіакомпанії "Сабена" вказав на необхідність враховувати практичні наслідки будь-якого судового рішення.

Наслідки, спричинені судовими рішеннями про повернення спадкового майна у власність держави чи комунальну власність з огляду на те, що громадяни тривалий час користувалися цим майном, утримували, ремонтували, ставилися до нього як до свого, не можна передбачити.

Є підстави для висновку про те, що тлумачення ст.344 ЦК України у судових рішеннях на користь держави всупереч інтересам громадян не сприяє авторитету судової влади і суперечить засадам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та 1 Протоколу до неї.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції визнано право на захист порушених прав фізичних і юридичних осіб, пов`язаних з реалізацією права власності, яке може означати або існуючу власність, або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні підстави вимагати їх задоволення.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 року дано роз`яснення, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем,позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_13 , отримав 17.08.2001 у спадщину 5/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , і з цього дня по день розгляду справи безперервно, відкрито володіє та користується і 1/6 часткою цього ж будинку, яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.1992, сплачує комунальні платежі, податки. Дані обставини підтверджуються копіями розрахункових книжок по оплаті за електроенергію, за природний газ, копією договору про надання послуг постачання води і водовідведення від 05.06.2008, копіями квитанції по сплаті податку (а.с.30-44). Про наявність будь-яких доказів, які б свідчили про необхідність у повернені спірного майна та про витребування цього нерухомого майна правомочною особою, суду не повідомлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що позивач добросовісно заволодів 1/6 часткою житлового з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , вказана частка була успадкована ОСОБА_3 , проте за життя нею не була переоформлена на себе, а тому залишається зареєстрованою на праві власності за померлою особою - поперднім власником ОСОБА_2 , фактично на час розгляду справи судом дана частка нікому не належить, тобто є безхазяйним майном, позивач відкрито та безперервно володіє спірною часткою в будинку протягом 20 (двадцяти) років, тому вимоги про визнання за ним права власності на вказану частину житлового будинку за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 137, 524, 555, 558 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 15, 16, 328, 344, 1218, 1235, 1269, 1274 ЦК України, 2, 3, 4, 10, 12, 77-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/6 частину житлового з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, , місцезнаходження: Чернігівська область, Чернігівський район, смт Седнів, вул. Я. Лизогуба, буд. 21.

Рішення складено 28.07.2022.

Суддя С.П. Меженнікова