Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2923/21
Провадження № 2/935/140/22
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.,

при секретарі Сьомак Л.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

преставника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коростишів цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Старосілецької сільської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітніх дітей та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказала наступне. 28.09.2021р. до служби у справах дітей Старосілецької сільської ради надійшов лист від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коростишівської міської ради про те, що 27.09.2021р. до приймального відділення КНП «Центральна районна лікарня» Коростишівської міської ради бригадою швидкої медичної допомоги доставлено дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вкрай важкому стані. На шкірі скроневої ділянки синець, що ймовірно може свідчити про фізичне насилля щодо даної дитини та не належний догляд. В ході проведення профілактичного рейду на території с.Минійки проведено обстеження умови проживання матері дитини за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження виявлено дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тілі якого виявлено синці, про що зафіксовано в акті проведення рівня безпеки дитини та зафіксовано в медичній довідці. Відповідно до повідомлення про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення, надісланого КНП «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня» Житомирської обласної ради, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поступив у відділення інтенсивної терапії з діагнозом закрита черепно-мозгова травма невідомого генезу. Синець у тім`яно-скроневій ділянці, судомний синдром. Рішенням виконавчого комітету Старосілецької сільської ради № 124 від 29.09.2021р. прийнято рішення про негайне відібрання малолітніх дітей від матері ОСОБА_2 . Відповідно до листа Коростишівською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за фактом заподіяння тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_5 . Таким чином встановлено факт злісного невиконання ОСОБА_2 встановлених обов`язків щодо виховання малолітніх дітей. Тому представник позивача просить суд позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснила, що внаслідок злісного невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , дитина ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до лікарні. Також мати не дотримувалася рекомендацій лікаря щодо вигодовування дитини, своєчасно не відвідувала лікаря, оскільки дитина народилася недоношеною та потребувала постійного лікування, порушувала календар щеплень. По факту завдання тілесних ушкоджень старшій дитині ОСОБА_5 , ВП №2 Житомирського ГУНП в Житомирській області відносно матері дитини та її співмешкаця проводиться досудове розслідування. Просить суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо позбавлення її батьківських прав заперечила. Суду пояснила, що батьківські обов`язки вона виконувала належно, дотримуючись рекомендацій лікаря. Також доглядати дітей їй допомогала мати. На той час, як старший син отримав тілесні ушкодження, її вдома не було, оскільки перебувала у лікарні з меншою дитиною. Відносно її та співмешканця ОСОБА_6 , який завдав тілесні ушкодження її сину ОСОБА_7 , здійснюється досудове розслідування. Обвинувального висновку на даний час не має. Просила суд не позбавляти її батьківських прав відносно дітей.

Представник відповідача адвокат Василевська О.А. в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що в суду на даний час підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 немає. Відповідач до кримінальної чи адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків не притягувалася. Тут є випадок не зовсім ідеального виконання материнських обов`язків і вважає за можливе надати матері шанс виправитися, оскільки ситуація, що склалася, буде для неї уроком. У задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додатках до неї.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідані суду пояснила, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_4 були доставлені до неї. ОСОБА_4 вона забирала з обласної лікарні. У дитини була гематома на потилиці, також дитину судомило, були проблеми з вигодовуванням. Дитину доглядала з врахуванням рекомендацій лікаря. В подальшому дізналася від лікаря про те, що з часом у ОСОБА_4 виникнуть проблеми з опорно-руховим апаратом, оскільки дитину було травмовано. З ОСОБА_7 особливих проблем не було.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду пояснила, що деякий час проживала в одному селі з відповідачем, періодично спілкувалися. Відповідач піклувалася про дітей. В присутності свідка ніяких насильницьких дій щодо дітей не вчинялося.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копій свідоцтв про народження дітей матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 .

З копії повідомлення про дитину, яка постраждала від жорстого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення, виданого Житомирською обласною дитячою клінічною лікарнею, вбачається, що 08.09.2021р. о 0 год. 30 хв. поступила дитина ОСОБА_4 з діагнозом: Закрита черепно-мозкова травма? невідомого ґенезу, синець у тім`яно-скроневій ділянці, судомний синдром. За направленням з Коростишівської ЦРЛ.

Згідно повідомлення головного лікаря КНП «ЦПМСД» Коростишівської міської ради, 27.09.2021р., близько 20 год. 00 хв. до приймального відділення доставлено дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_1 . Дитина оглянута педіатром, стан при поступленні вкрай важкий, важкість стану зумовлена вираженою гіпотрофією та неврологічними симптомами у вигляді сидрома пригнічення та судомним синдромом. На шкірі скроневої ділянки синець в діаметрі 5 на см., дитина госпіталізована ЖОДКЛ у вкрай тяжкому стані.

Згідно довідки № 1702/01-17 від 28.09.2021р., виданої КНП «ЦПМСД» начальнику ВП №2 Житомирського ГУНП, при огляді дитини ОСОБА_5 виявлено множинні синці та садна з різним терміном виникнення, які локалізуються на шкірі голови, обличчя, тулуба, нижніх кінцівок, що може свідчити про фізичне насилля, скоєне відносно дитини.

З акту обстеження умов проживання від 28.09.2021р. вбачається, що під час візуального огляду дитини виявлено синці, про що зафіксовано в акті проведення рівня безпеки дитини.

З листа №53-93-1245вих-21 від 06.10.20121р., вбачається, що Коростишівською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 від 28.09.2021р. за фактом заподіяння тілесних ушкоджень малолітній дитині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, Коростишівською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000276 від 30.09.2021р. за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.166 КК України за фактом того, що в результаті злісного невиконання ОСОБА_2 встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настали тяжкі наслідки для дитини, якого було доставлено до реанімаційного відділення Житомирської обласної лікарні.

Відповідно до рішення №124 від 29.09.2021р. Старосілецької сільської ради Коростишівського району Житомирської області вирішено негайно відібрати малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від матері ОСОБА_2 .

Наказом № 132 від 28.09.2021р. та № 133 від 30.09.2021р. поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах по причині вчинення щодо них жорстого поводження.

28.09.2021р. ОСОБА_5 оглянуто лікарем, виявлено синці, дитину вилучено та переміщено до КНП ЦРЛ, про що зазначено в акті проведення оцінки рівня безпеки дитини.

Рішенням Старосілецької сільської ради № 133 від 13.10.2021р. затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дітей, без поважних причин ухиляється від їх виконання, дійсних намірів їх виконувати не проявляє, будь-яких дієвих заходів для створення безпечних умов для розвитку, життя та виховання дітей не вживає, тому суд вважає за необхідне позбавити її батьківських прав.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ч.ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини виховання та утримання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , з урахуванням на наведені вище правові висновки, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову, а саме свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків тривалий час. Таким чином, відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, проявивши надзвичайну байдужість до долі своїх дітей, і таке ухилення полягає у невиконанні батьківського обов`язку відносно дітей. Таким чином, відсутність бажання та реальних кроків з боку відповідача з метою виправлення виниклої ситуації щодо її ставлення до власних дітей дозволяє суду дійти висновку, що подальше збереження правового зв`язку між малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та її матір`ю завдає і завдасть в майбутньому дітям неспівмірно більше негативного впливу на їх всебічний розвиток, становлення як повноцінної особистості та готовність до самостійного життя, ніж припинення такого правового зв`язку внаслідок позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до положень частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей.

Відповідач матеріальну допомогу на утримання добровільно не надає, хоча відповідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є працездатною та має можливість сплачувати кошти на утримання дітей.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторони (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 150, 164, 165, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.10.2021 року і до повноліття дітей.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1816 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.06.2022 року.

Суддя Т.З.Пасічний