ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8862/22 Справа № 207/3357/20 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І..,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року по справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_3 , заінтересована особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник Вікторія Анатоліївна про встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року заявник ОСОБА_2 , законний представник якої є ОСОБА_3 , звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просили суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а саме той факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною правнучкою ОСОБА_4 , а остання, відповідно, є двоюрідною прабабою ОСОБА_2 ..

В обґрунтування заявлених вимог заявниця та її законний представник зазначили, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , від 22 травня 2007 року.

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 27 січня 1982 року, що підтверджує родинність заявниці, яка є онукою ОСОБА_5

ОСОБА_5 , у свою чергу, є сином ОСОБА_6 (народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ), у відповідності до свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_3 від 30 серпня 1952 року. Факт та дата смерті ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 26 січня 1997 року, що підтверджує родинність заявниці, яка є правнучкою ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 є: сином ОСОБА_7 (народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ); сином ОСОБА_8 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_10 ).

Крім того, ОСОБА_6 є братом ОСОБА_4 , яка також є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

У зв`язку із плином часу в сім`ї заявниці не збереглося свідоцтв про народження ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , однак зі свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , виданого 26 серпня 2007 року Відділом з обліку населення м. Карміель Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль, випливає, що імена її батьків - саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а народилася вона саме ІНФОРМАЦІЯ_11 . Із такого, що зберігся, Членського квитка Професійної спілки робітників чорної металургії № 693634 на ім`я ОСОБА_6 випливає рік його народження - 1921.

Крім того, із архівних довідок, виданих Державним архівом Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року № С-292-2015, від 22 листопада 2016 року № С-250-2016, від 01 грудня 2015 року № С-284-2015, та від 22 листопада 2016 року № С-251-2016, випливає, що ОСОБА_6 (ім`я при народженні, відповідно до архівних довідок, ОСОБА_12 ), та ОСОБА_4 є рідними братом і сестрою. Збігаються імена та вік їх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також місце проживання сім`ї: ОСОБА_13 (пізніша назва Дніпропетровськ). вул.Поліцейська (пізніша назва Шевченківська, сучасна назва Шевченка), №53.

Вказані дати народження відповідають іншим документам, наприклад свідоцтву про смерть ОСОБА_4 , виданого 26 серпня 2007 року Відділом з обліку населення м. Карміель Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль, Членському квитку Професійної спілки робітників чорної металургії № 693634 на ім`я ОСОБА_6 .

Щодо різночитань в імені ОСОБА_6 : « ОСОБА_14 » за більш сучасними документами та « ОСОБА_15 » при народженні, заявниця посилалась на те, що за життя ОСОБА_6 переповідав у родині, що мав при народженні ім`я « ОСОБА_15 », але на фоні антисемітських настроїв у радянському суспільстві приблизно в період 1935-1938-х років змінив його на « ОСОБА_14 ». Крім того, відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровські області від 25 грудня 2015 року № 5660/03.1-71, актовий запис про зміну імені на ОСОБА_6 , 1921 року народження, в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану територіальних управлінь юстиції та відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не виявлений. Перевірка проведена за період з 01 січня 1939 року по 31 грудня 1980 року по поточній та з 01 січня 1944 року по 31 грудня 2006 року по поновленій державній реєстрації. Також довідкою Дніпропетровської єврейської релігійної громади від 13 липня 2016 року підтверджується, що ім`я « ОСОБА_15 » ідентично імені « ОСОБА_14 ».

Таким чином, на підставі вищезазначених документів заявниця вважає доведеним факт родинності та те, що вона є двоюрідної правнучкою ОСОБА_4 . Зазначений факт родинних стосунків заявниці необхідний для створення умов здійснення заявницею майнових прав та підтвердження наявності неоспорюваних прав щодо спадкування після ОСОБА_4 (а.с.1-9).

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин задоволено в повному обсязі.

Встановлено факт родинних відносин, а саме того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 22 травня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, є двоюрідною правнучкою ОСОБА_4 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_11 ; дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), яка, в свою чергу, є двоюрідною прабабою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 22 травня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. /а.с.48-50/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано мету подання цієї заяви та встановлення цього факту, який стосується спадкування після ОСОБА_4 , що було предметом розгляду інших справ, які були ініційовані дідом заявниці ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та в яких ОСОБА_1 була стороною у справі, оскільки це питання безпосередньо стосувалось її прав на спадкування після ОСОБА_4 .

Разом з цим, судом першої інстанції порушено норму ч.4 ст. 315 ЦПК України, оскільки справи щодо спадкування суди розглядають в порядку позовного провадження із залученням всіх осіб, права яких зачіпаються цим позовом, з доведенням фактів в судовому засіданні.

З огляду на зазначене ОСОБА_1 просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі /а.с.62-64/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року скасовано, а вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_3 , залишено без розгляду (а.с.143-148).

Не погодившись з постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2022 року, 13 липня 2022 року ОСОБА_2 в особі свого законного представника ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2022 року, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року касаційна скарга ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2022 року скасовано та справу направлено на новий розгляду.

Переглядаючи, повторно, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 09 листопада 2022 року у цій справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявниця звернулась із заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої відкрилась спадщина та 23 листопада 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А. відкрито спадкову справу №37/2020.

Метою звернення з цією заявою ОСОБА_2 , законний представник якої є ОСОБА_3 , стало створення умов здійснення нею майнових прав щодо спадкування.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 судом першої інстанції не було взято до уваги наявність спору про право, оскільки у своїй заяві ОСОБА_2 заявляла про встановлення цього факту родинних відносин з метою реалізації її права на спадкове майно після ОСОБА_4 , що є підставою для застосування ч.4 ст. 315 ЦПК України.

Нормами ч.4 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, оскільки в такому випадку дане питання не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Колегією суддів після відкриття апеляційного провадження та в процесі розгляду справи встановлено, що звертаючись до суду із апеляційною скаргою на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року, ОСОБА_1 вказувала на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано мету подання цієї заяви та встановлення факту, який стосується спадкування після ОСОБА_4 , що було предметом розгляду інших справ, які були ініційовані дідом заявниці ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та в яких ОСОБА_1 була стороною у справі, оскільки це питання безпосередньо стосувалось її прав на спадкування після ОСОБА_4 . Проте, під час розгляду справи по суті судом першої інстанції ОСОБА_1 до участі у справі не залучалась, хоча і не є спадкоємцем ОСОБА_4 , а при апеляційному розглядові встановлено, що в даній справі не вирішувалось питання її прав на спадкування після ОСОБА_4 .

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не брала участі у справі, а оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося, оскаржуване рішення будь-яких висновків відносно спадкових прав ОСОБА_1 не містить.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France», заява № 13343/87) від 04 грудня 1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права». Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Згідно ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст.6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п.1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд в своїй постанові від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17 наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №62/112 та у постанові від 13 вересня 2019 року у справі №916/914/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі №2о-30/2009 (провадження) №61-12390св21) вказано, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, обов`язки, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувались, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатись по суті.

Колегією суддів встановлено, що факт родинних відносин ОСОБА_2 в особі її законного представника ОСОБА_3 потрібен для встановлення її спадкового права після ОСОБА_4 , яку вона вважає своєю родичкою, однак у рішенні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року питання спадкових прав чи встановлення факту родинних зв`язків ОСОБА_1 після ОСОБА_4 не вирішувалось, оскільки остання не є спадкоємцем після ОСОБА_3 , а доводи ОСОБА_1 щодо наявності низки судових рішень №201/251/14-ц, №201/6480/15 та 201/8818/21 щодо визнання права власності на квартиру та оскарження договорів купівлі-продажу, де вона є учасником цих справ, жодним чином не доводять вирішення цим судовим рішенням питання про її права, обов`язки та інтерес у встановленні факту родинних відносин ОСОБА_2 , яка діє через свого законного представника ОСОБА_3 , та померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

З огляду на обставини справи, зміст наведених норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді справи та подала апеляційну скаргу, не надала належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням суду у розумінні положень ст. 352 ЦПК України вирішено питання про її права, обов`язки та інтереси.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року розглядові по суті не підлягає, а апеляційне провадження по ній підлягає закриттю без перегляду рішення суду першої інстанції по суті.

Керуючись ст.ст. 362, 367 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року по справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_3 , заінтересована особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник Вікторія Анатоліївна про встановлення факту родинних відносин - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Ухвала суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта