1Справа № 335/326/22 2/335/1239/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Товстоус Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», про стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Латипової А.О. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позову зазначено про те, що ОСОБА_1 працює на посаді диспетчера оперативно - диспетчерської служби ПАТ «Запоріжжяобленерго».

17.12.2018 ОСОБА_1 уклав Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, відповідно до якого проходив військову службу у ЗСУ протягом 3 (трьох) років.

Па підставі викладеного, ОСОБА_1 був звільнений від виконання посадових обов`язків у ПАТ «Запоріжжяобленерго» у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку з 17.12.2018.

З 07.05.2021 ОСОБА_1 знову став до виконання посадових обов`язків у ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Протягом проходження військової служби за ОСОБА_1 зберігалися місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві. Так, протягом 2018-2021 років ОСОБА_1 виплачувався середній заробіток, що вираховувався відповідно шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події, робочі дні за число відпрацьованих годин.

Згідно розрахунку ПАТ «Запоріжжяобленерго» за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 при розрахунку заробітної плати середньоденний заробіток склав 756,28 грн., а починаючи з 2020 року, у зв`язку з переходом ПАТ «Запоріжжяобленерго» на погодинну оплату праці - 94, 60242 грн.

За період з 01.05.2019 по 30.11.2020 ОСОБА_1 виплачувався середній заробіток без врахування коефіцієнту підвищення посадового окладу.

Так, з 01.01.2019 посадовий оклад ОСОБА_1 становив - 11 850,00 грн., з 01.05.2019 - 12 440,00 грн., з 01.01.2020 - 13 310,00 грн., з 01.09.2020 - 13 840,00 грн.

Разом з цим, ОСОБА_1 виплачувався середній заробіток без коригування його розміру в сторону підвищення, у зв`язку з підвищенням посадового окладу.

З урахуванням зазначеного, керуючись п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, позивач просить суд стягнути з відповідача недоплачений середній заробіток за період з 01.05.2019 по 30.11.2020, який відповідно до наданого розрахунку становить 12 967,63 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

10.03.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача зазначає про те, що дійсно за час проходження ОСОБА_1 служби у Збройних Силах України за ним у ПАТ «Запоріжжяобленерго» зберігалися місце роботи, посада і середній заробіток. Зазначає, що предметом спору є необхідність коригування середнього заробітку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на коефіцент їх підвищення, як це передбачено п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Разом з цим враховуючи, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» є госпрозрахунковим підприємством та перебувало у скрутному фінансовому становищі та не мало фінансової можливості проводити корегування заробітної плати, корегування середньої заробітної плати позивачу не проводилося. З урахуванням зазначеного просить суд відмовити у задоволені позову.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», що підтверджуєтья копією трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 та визнається відповідачем.

17.12.2018 ОСОБА_1 уклав Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, відповідно до якого ОСОБА_1 проходив військову службу у ЗСУ протягом 3 (трьох) років та був звільнений з військової служби 07.05.2021, що підтверджується копією Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу від 17.12.2018 та витягом з наказу командира військової частини А3618 №107 від 07.05.2021 та визнається відповідачем.

За період проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України за ним зберігалося робоче місце, посада та середній заробіток, який було розраховано з урахуванням його посадового окладу, який він отримував до того, як почав проходити військову службу у ВСУ.

Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частини третьої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100.

За період проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України за ним зберігалося робоче місце, посада та середній заробіток, який було розраховано з урахуванням його посадового окладу, який він отримував до того, як почав проходити військову службу у ВСУ.

Як зазначено у відзиві та визнається сторонами, згідно наказу №о545-5к від 07.02.2019, починаючи з 17.12.2018 ОСОБА_1 , таб.№312032 звільнений від виконання посадових обов`язків на час прийняття на військову службу за контрактом зі збереженням середнього заробітку. Порядок розрахунку середнього заробітку затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 згідно якого середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), таким чином середній заробіток розраховується з доходів за жовтень і листопад 2018 року, і складає: середньоденний заробіток склав 756,28 грн., а починаючи з 2020 року, у зв`язку з переходом ПАТ «Запоріжжяобленерго» на погодинну оплату праці - 94, 60242 грн.

Правильність нарахованого та виплаченого позивачу середнього заробітку сторонами не оспорюється.

Судом встановлено, що предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача недоплаченого середнього заробітку позивача з урахуванням коригування середнього заробітку, в той час коли посадовий оклад позивача було підвищено, на коефіцент підвищення, як це передбачено п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

Відповідно до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, який був виключено на підставі Постанови КМ N 1213 від 09.12.2020, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

У постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі 6-234цс14 наведено правовий висновок про те, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей, а зменшення коефіцієнта підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві провадиться відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах). Таке рішення приймається органом підприємства, відповідно до повноважень, встановлених статутом підприємства.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 212/1268/13-ц (провадження № 61-13969св18) зроблено висновок про те, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей, таке рішення приймається виконавчим органом підприємства, відповідно до повноважень, встановлених його статутом. Отже, чинним законодавством передбачено право підприємства визначати розмір коефіцієнта коригування для встановлення середньої заробітної плати при підвищенні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, а тому відповідач, як госпрозрахункове підприємство, з урахуванням фінансових можливостей правомірно здійснив коригування заробітної плати в межах фінансових можливостей підприємства.

Так, у відзиві представник відповідача зазначає про те, що корегування середнього заробітку позивача не проводилося у зв`язку з тим, що ПАТ «Запоріжжяобленерго», як госпрозрахункове підприємство, перебувало у скрутному матеріальному становищі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження скрутного матеріального становища представником відповідача було надано копію висновку експерта №123/124-20 від 30.01.2020 з якого вбачається, що у ПАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 31.12.2018 та 30.09.2019 наявні ознаки критичної неплатоспроможності; копію довідки щодо податкового боргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 15.01.2020 №003-46/4, з якої вбачається, що станом на 15.01.2020 ПАТ «Запоріжжяобленерго» має податковий борг у розмірі 1103,7 млн. гривень; копію довідки щодо кредиторської заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 15.01.2020 №Сз003-46/886, з якої вбачається, що станом на 31.12.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» має кредиторську заборгованість перед ДП «Енергоринок» у розмірі 412,4 млн. гривень; копію довідки щодо податкового боргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 09.06.2020 №003-46/72, з якої вбачається, що станом на 09.06.2020 ПАТ «Запоріжжяобленерго» має податковий борг у розмірі 1124,1 млн. гривень; копію довідки щодо кредиторської заборгованості ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 09.06.2020 №003-46/71, з якої вбачається, що станом на 31.05.2020 ПАТ «Запоріжжяобленерго» має кредиторську заборгованість перед ДП «Енергоринок» у розмірі 412,4 млн. гривень; копію довідки щодо податкового боргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 21.09.2021 №003-46/182, з якої вбачається, що станом на 01.09.2021 ПАТ «Запоріжжяобленерго» має податковий борг у розмірі 1119,1 млн. гривень.

Надані представником відповідача вищезазначені документи визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження скрутного матеріального становища ПАТ «Запоріжжяобленерго».

З урахуванням того, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» перебувало у скрутному матеріальному становищі, суд приходить до висновку про те, що відповідач мав право не проводити корегування середнього заробітку позивача.

Зазначені висновки суду узгоджуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року, справа № 264/1072/19.

З урахуванням зазначеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, витрати які поніс позивач на правничу допомогу покладаються на останнього.

Оскільки позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.07.2022 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса міся реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (, юридична адреса: 69035, Запоріжжя, вул.Сталеварів, буд.14).

Суддя: А.Б.Алєксєєнко