Провадження № 22-ц/801/891/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 рокуСправа № 127/29655/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за матеріалами заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування витрат на утримання майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Жмудя О.О. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст ухвали складено 21 вересня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

06 квітня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до суду із заявою про поворот виконання рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування витрат на утримання майна та просила допустити поворот виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року, а саме: скасувати запис про право власності, номер запису про право власності 15794760, дата, час державної реєстрації 08 серпня 2016 року 14:39:30, внесеного приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М., на 13/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за ОСОБА_2 ; відновити державну реєстрацію на 13/20 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ; скасувати запис про право власності, номер запису про право власності 19967684, дата час державної реєстрації 12 квітня 2017 року 13:51:17, на земельну ділянку площею 0,0302 га за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_2 ..

Одночасно із цією заявою заявником подано заяву про поновлення строку на подання заяви про поворот виконання рішення суду з вимогою визнати причини пропуску строку на подання заяви про поворот виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року в справі № 127/29655/13-ц поважними та поновити строк. Заявник вказала, що рішенням суду від 12 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та понесених витрат на утримання будинку задоволено та стягнуто з останньої на користь позивача 156 298,01 грн витрат та 78350 грн переданих за борговою розпискою. Це рішення виконане шляхом передачі стягувачу майна належного боржнику. Вказане рішення скасоване рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року.

Заявник зазначає, що після скасування судового рішення позивач подала касаційну скаргу, яка розглядалась тривалий час, а саме до 12 серпня 2019 року. В період перебування справи №127/29655/13-ц в суді апеляційної інстанції, позивач звернула рішення суду від 12 грудня 2014 року до примусового виконання та зареєструвала за собою ще й право на земельну ділянку під будинком. При цьому, заявник вказує, що про фактичне виконання рішення шляхом передачі ОСОБА_2 майна належного ОСОБА_1 остання дізналась лише в травні 2017 року з Державного реєстру речових прав, у зв`язку з чим, з метою повернення належного ОСОБА_1 майна, її представником в червні 2017 року було подано позов про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним та про зняття нерухомого майна з державної реєстрації та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2018 року в задоволенні цього позову відмовлено в зв`язку з невірним обранням позивачем способу захисту права.

При ухвалені рішення судом апеляційної інстанції 25 січня 2017 року питання про поворот виконання рішення не вирішувалось, а отже порушене право власності ОСОБА_1 залишене без захисту.

23 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про поворот виконання рішення, однак заява залишена без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду. В листопаді 2019 року представник ОСОБА_1 також звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення, яка залишена без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення та відсутності заяви про поновлення строку із зазначенням поважних причин пропуску. Вважаючи, що вказані вище обставини свідчать про поважні причини пропуску строку, тому і звернулась до суду з цією заявою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року в задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про зупинення провадження відмовлено.

Клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про залишення заяви про поворот виконання рішення без розгляду задоволено.

Заяву про поворот виконання рішення у цивільній справі № 127/29655/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування витрат на утримання майна - залишено без розгляду, з тих підстав, що заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що 02 квітня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із заявою про поворот виконання рішення у цивільній справі. У справі містяться чотири довіреності про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 . Однак, судом ці обставини не взято до уваги.

Суд першої інстанції помилково залишив заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення по справі № 127/29655/13-ц без розгляду та відмовив в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, чим порушив норми процесуального права.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року повернуто особі, яка її подала, через ненадання ОСОБА_3 суду належних доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 (т. 5 а. с. 173-174).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року скасовано, справу направлено для розгляду до суду апеляційної інстанції (т. 5 а. с. 217-222).

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що на протязі дев`яти років (з 2011 по 2019 рік) ОСОБА_1 уповноважувала ОСОБА_3 представляти її інтереси, в тому числі, у всіх судах судової системи України, та останній користувався такими права і був допущений представляти її інтереси у судах всіх інстанцій, про що свідчать протоколи судових засідань, надані ним клопотання та скарги, які були прийняті судами. Апеляційний суд вказаного не врахував, не звернув уваги, що відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 не надано суду належних доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 , в тому числі з правом на подання апеляційної скарги, та повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Залишаючи на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК Українибез розгляду заяву про поворот виконання рішення з тих підстав, що вона подана особою, яка не має повноважень на ведення справи, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення. Проте, рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 03 грудня 2002 року ОСОБА_1 визнано безвісно відсутньою, тому представництво за наданою заявником довіреністю неможливе. За правилами пункту 7 частини 1 статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Зазначений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18) зазначено, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Аналогічний висновок викладений і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19) та від 06 травня 2020 року у справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18).

Визнання особи безвісно відсутньою та оголошення її померлою є за своєю природою юридичними фікціями, оскільки незважаючи на формально-юридичне визнання відповідних фактів (безвісна відсутність, зникнення безвісти за обставин, що загрожували смертю, тощо) відповідна фізична особа може бути учасником цивільних правовідносин, не зазнаючи при цьому обмежень правового статусу.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга підписана представником відповідача на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

При посвідчені довіреності тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Смоленського міського нотаріального округу Толмаченко А. О. встановлено особу, яка її підписала, а саме ОСОБА_1 , та її дієздатність.

Таким чином, відповідач скористався наданим йому законом правом участі в судовому процесі через представника, у зв`язку із чим відсутні підстави для залишення без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК Українизаяви про поворот виконання рішення суду.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року.

Відповідно до статті 3 вказаної Конвенції 1961 року єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Разом з тим, цією ж статтею Конвенції 1961 року передбачено, що однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами, відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду цієї справи ОСОБА_3 надавав копії таких довіреностей на підтвердження здійснення представництва ОСОБА_1 :

- від 03 листопада 2011 року, посвідчену нотаріусом Смоленського міського нотаріального округу Худоерко А. О., зареєстровану в реєстрі за № 1с-1132, строком на три роки (а. с. 46, т. 1);

- від 29 грудня 2014 року 67 АА 0758815, посвідчену нотаріусом Смоленського міського нотаріального округу Худоерко А. О., зареєстровану в реєстрі за № 1-3887, строком на п`ять років (а. с. 238, т. 1);

- від 26 листопада 2019 року 67 АА 1486851, посвідчену ОСОБА_5 , тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Смоленського міського нотаріального округу Худоерко А. О., зареєстровану в реєстрі за № 67/32-н/67-2019-3-957, строком на п`ять років (а. с. 233, т. 3).

Таким чином, на протязі дев`яти років (з 2011 по 2019 рік) ОСОБА_1 уповноважувала ОСОБА_3 представляти її інтереси, в тому числі, у всіх судах судової системи України, та останній користувався такими права і був допущений представляти її інтереси у судах всіх інстанцій, про що свідчать протоколи судових засідань, надані ним клопотання та скарги, які були прийняті судами.

Згідно з практикою ЄСПЛ у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та рішення у справі «Гофман проти Німеччини»

від 11 жовтня 2001 року).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 16 вересня 2021 рокупостановлена з порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі дійшов висновку, що судом не встановлено жодних обставин, встановлених статтями 251, 252 ЦПК України. Разом з тим, зазначений висновок не містить мотивів, з яких виходив суд, як того вимагає стаття 260 ЦПК України, а тому ухвала суду першої інстанції в цій частині також постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на те, що аргументи апеляційної скарги колегія суддів визнала обгрунтованими, відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 26 травня 2022 року.