Провадження № 2/522/2357/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до АТ КБ «Приватбанк», у якому просить суд визнати кредитний договір від 02.12.2005 № б/н, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 недійсним з моменту підписання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.12.2005 між позивачем АТ КБ «Приватбанк» було підписано анкету-заяву та заяву про ознайомлення з умовами та правилами № б/н та отримано карту «Універсальна» з коштами у розмірі 3 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування. Проте вказана заява не містить відомостей про розмір відсотків, необхідних для сплати за користування кредитом, а також того, що відповідач приєднується до даних умов та правил не в повному обсязі. Пізніше відповідачем було видано позивачу карту «Голд» при оформленні якої ОСОБА_1 підписала лише заяву на укладення договору. Таким чином, враховуючи, що відповідачем в порушення принципу рівності сторін договору не було дотримано форми правочину, не надано позивачу достовірної інформації про правочин, у тому числі щодо строку повернення кредиту, графіка погашення кредиту, відомостей сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, договір про обслуговування карткового рахунку повинен визнатись недійсним в порядку ст. 215 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

18.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов безпідставним та недоведеним, з наступних підстав. Так, дійсно між позивачем та відповідачем 02.12.2005 було укладено договір про надання банківських послуг та видана кредитна карта. Зі змісту анкети-заяви від 02.12.2005 вбачається, що сторони досягли істотних умов договору, а саме: сума кредитного ліміту 3 000,00 грн, відсоткова ставка 3 % на місяць, строк дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки. В подальшому позивачем було переоформлено картку «Універсальна» на картку «Голд». Даний договір укладено між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб. Під час укладання договору ОСОБА_1 в письмовій формі було ознайомлено з умовами та правила надання банківських послуг, тарифами банку, а також умовами кредитування платіжної картки «Універсальна», що підтверджується її підписом. Відповідач наголошує, що при відсутності розуміння умов та правил банківських послуг, позивач не зміг би користуватися кредитною карткою в межах ліміту кредитних коштів та за якою він вчиняв банківські операції на погашення банківських відсотків, знову проводив платежі та погашав такі. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивач не виконує умов договору, у зв`язку з чим це завдало відповідачу збитків.

18.02.2022 до суду від представника відповідача надійшла заява, у якій він просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки договір між позивачем та відповідачем було укладено ще 02.12.2005, а з позовом ОСОБА_1 звернулася до суду лише в 2021 році, тобто більше ніж через 16 років. Отже, позивач пропустив строк у межах якого міг би звернутися до суду з даним позовом, а тому слід застосувати строк позовної давності.

28.06.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12.09.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого він просить суд задовольнити позовні вимоги та зазначає, що ксерокопії надані відповідачем до відзиву у якості додатків, не є належним чином засвідченими ні особистим підписом, ні електронним, у зв`язку з чим, є недопустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.12.2005 позивачем було підписано заяву на отримання кредиту в АТ КБ «Приватбанк» та отримано карту «Універсальна» з коштами на рахунку у розмірі 3 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 3 % відсотків за користування кредитом.

Даний договір укладено між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб. В подальшому позивачем було переоформлено картку «Універсальна» на картку «Голд».

11.02.2015 ОСОБА_1 підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк».

04.01.2016 кредитний рахунок позивача було заблоковано, у зв`язку із досягненням нею критичного віку.

02.06.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4401, згідно яким запропоновано стягнути заборгованість з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 02.12.2005 № б/н у розмірі 18 931,84, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2019 у справі № 522/1602/19 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У справі, що розглядається, договірні правовідносини (кредитні) виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови таких договорів у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Для визнання недійсним кредитного договору необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв`язку з укладенням оспорюваного договору.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору ОСОБА_1 посилається на те, що у заяві від 02.12.2005 відсутні дані про істотні умови договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк дії договору, цільове призначення кредиту. Окрім того, позивач стверджує, що при оформлені кредитної карти вона не ознайомлювалася із умовами та правилами користування і надання банківських послуг, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника та банком не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву.

Перевіривши зазначені доводи позивача суд зазначає, що зі змісту заяви від 02.12.2005 вбачається, що сторони досягли істотних умов договору, а саме: визначили суму кредитного ліміту 3 000,00 грн, відсоткову ставку 3 % на місяць, а строк дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки. Водночас суд враховує, що позивач у позовній заяві сама зазначила про те, що 02.12.2005 вона підписала заяву про ознайомлення з Умовами та правилами.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо суми кредитного ліміту, розміру, порядку нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 484/5710/19.

Водночас суд зазначає, що строк позовної давності застосовується судом за наявності відповідної заяви відповідача лише у разі наявності правових підстав для задоволення позову, які у даному випадку відсутні, а відтак подана відповідачем заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 26.12.2022.

Суддя І.А. Павлик