Справа №489/2100/21
Провадження №2/489/199/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
02 грудня 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Назаровою С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор Миколаївського міського управління юстиції Мироненко Юлія Вікторівна про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та скасування запису про державну реєстрацію права власності
Представниця позивача звернулася до суду з позовом яким просила: усунути перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме, квартирою АДРЕСА_1 , шляхом скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень № 18784461 від 22.01.2015 та запису про право власності № 8461048. Мотивуючи вимоги тим, що позивач є співвласником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками є ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , який є братом позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері та брата, позивач звернувся нотаріальної контори з заявами про оформлення спадкових прав, але йому було відмовлено, оскільки в реєстрі речових прав було зареєстроване право власності за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу від 27.01.2015. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2020, договір купівлі продажу від 27.01.2015 визнано недійсним, скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 . При скасуванні запису про право власності за ОСОБА_5 , з`ясувалося, що йому передував запис про реєстрацію права власності від 21.01.2015 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 12.02.2006 укладеного на Південній товарній біржі та на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1416-4718-2012. Як було встановлено, у Ленінському районному суді м. Миколаєва не перебувала на розгляді цивільна справа № 2-1416-4718-2012 за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . За вказаним фактом було відкрите кримінальне провадження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України. Оскільки вимог про витребування з чужого незаконного володіння заявлено не було, то при скасуванні останнього запису в реєстрі чинним стає попередній запис, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 15.04.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23.02.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає.
Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 по 1/3 частки за кожним, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.2005 року виданого ЖКВ ДП НВКГ "Зоря - Машпроект", зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 11.11.2005 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.11.2005 року.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Позивач прийняв спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, оскільки на час смерті матері ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 був зареєстрований та фактично проживав разом зі спадкодавцями на момент смерті останніх.
ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті його брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте йому було відмовлено, оскільки в реєстрі речових прав було зареєстроване право власності за ОСОБА_5 на підставі Договору купівлі продажу від 27.01.2015.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У силу ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2020, визнано договір купівлі - продажу від 27.01.2015 року, квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 165, недійсним. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18889114 від 27 січня 2015 року про реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору купівлі - продажу від 27.01.2015 року.
Позивач зазначає, що при скасуванні запису в Державному реєстрі речових прав, з`ясувалося, що йому передував запис про реєстрацію права власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу від 12.02.2006 укладеного на Південній товарній біржі та на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1416-4718-2012.
Вказане підтверджується витягом з ЄДРДР від 23.12.2016 (а.с 11-12).
Згідно листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 за вих. № 01-13/60/2021, перевіркою даних автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3», в провадженні суду зареєстровано цивільну справу за номером №1416/4718/12, номер провадження № 2/1416/2471/12. Відповідно до ухваленого рішення від 20.08.2012, сторонами по справі є інші фізичні/юридичні особи. У 2012 році, цивільної справи про визнання угоди дійсною між сторонами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в Ленінському районному суді м. Миколаєва не зареєстровано.
В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 22.01.2021, міститься запис про право власності 8461048, а саме, що право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу, серія та номер: 38, виданий 12.02.2006, видавник Південна товарна біржа та його копія. Додаткова інформація: рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1416-4718-2012 від 17.12.2012, договір купівлі продажу визнано дійсним. Індексний номер 18784461 від 22.01.2015.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952).
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Тобто, із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини перша, друга статті Закону № 1952).
Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (стаття 4 Закону № 1952).
Частиною третьою статті 5 цього Закону передбачено, що право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.
У відповідності до частини першої, другої статті 12 Закону № 1952 державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.
Пункт 1 ч. 3 ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації .
Пунктом 2 , 3, 4 частини 1 ст. 24 Закону встановлено, що підставами для відмови в державній реєстрації прав є: подання заяви про державну реєстрацію прав неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.
Стаття 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Крім того, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.
Отже, як на момент виникнення спірних правовідносин так і на момент вирішення справи законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19).
У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) визначено, що "відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц)".
До 16.01.2020 була чинною редакція ст. 26 цього Закону, яка передбачала, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав.
Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-IX від 05.12.2019, який набрав чинності 16.01.2020, внесено зміни до вищевказаної норми і викладено її в наступній редакції: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону».
Отже, з 16.01.2020 законодавцем виключено з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Європейський суд з прав людини не раз наголошував на необхідності ефективного захисту. Наприклад, у п.75 рішення від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади.
Конституційний Суд у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.
З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає правильним скасувати рішення державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції Мироненко Юлії Вікторівни, індексний номер 18784461 від 22 січня 2015 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , визнавши позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.
Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи, що державна реєстрація спірної квартири була проведена на підставі підроблених документів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний реєстратор Миколаївського міського управління юстиції Мироненко Юлія Вікторівна про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та скасування запису про державну реєстрацію права власності задовольнити.
Скасувати рішення державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Мироненко Юлії Вікторівни, індексний номер 18784461 від 22 січня 2015 року, запис № 8461048, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Державний реєстратор Миколаївського міського управління юстиції Мироненко Юлія Вікторівна, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 107.
Повний текст судового рішення складено «02» грудня 2022 року.
Суддя Н.О. Рум`янцева