ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 680/470/22

Провадження № 22-ц/4820/1858/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 680/470/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2022 року (суддя Яцина О.І.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

В обґрунтування позову зазначала, що 23.11.2016 в с. Магала, Новоселицького району, Чернівецької області, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок чого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження від яких помер.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №0000701 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Чернівецькій області від 30 грудня 2016 року закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зазначала, що цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ9373383.

Батьками померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Позивачка в порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) звернулась до страховика з заявою про здійснення страхової виплати у зв`язку з втратою годувальника у розмірі: 26 100 грн та моральної шкоди у розмірі 8700 грн.

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань страховиком було здійснено страхову виплату лише моральної шкоди у розмірі 8700 грн, а страхову виплату у розмірі 26 100 грн, згідно ст. 27.2 Закону №1961-IV страховиком здійснено не було.

А тому, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав, та просила суд стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на її користь 26 100 грн страхового відшкодуванням у зв`язку з втратою годувальника та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України. Суд помилкового зазначив, що позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги, тим що вона перебувала на утриманні померлого сина, адже вона обґрунтовувала право на одержання утримання у зв`язку з втратою годувальника, яке гарантоване статтею 1200 ЦК України. Крім того, суд першої інстанції не врахував того, що у зв`язку із передчасною смертю сина позивачка втратила право на одержання утримання в майбутньому. Зазначає, що отримання позивачкою пенсії за віком не свідчить про те, що вона не потребувала матеріальної допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23.11.2016 приблизно о 20 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи бортовим тентовим вантажним автомобілем марки «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Стрій - Івано - Франківськ - Чернівці - КППІ Мамалига» на 244 км + 458 м., в с. Магала, Новоселицького району, Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці, в напрямку м. Новоселиця, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

Відповідно до висновку СМЕ №101-н від 05.12.2016, смерть настала від відкритого зламу кісток склепіння та основи черепа з забоєм речовини головного мозку.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №0000701 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

30 грудня 2016 року постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернівецькій області закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.15).

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «VOLVO», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ9373383.

09.08.2019 ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_6 звернулась до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 26 100 грн (а.с. 13-14).

08.11.2019 відповідачем у відповідь на заяву щодо відшкодування шкоди повідомлено, що для проведення розрахунку страхового відшкодування позивачці необхідно надати довідку пенсійного фонду про розмір отриманої пенсії позивача, рішення суду про підтвердження факту перебування на утриманні або довідку пенсійного фонду про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, довідку про розмір отриманої заробітної плати потерпілого ОСОБА_4 за рік, передуючий дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 народився в с. Стуга, Новоушицького району, Хмельницької області, його матір`ю є ОСОБА_1 , позивачка у справі (а.с.18).

Із копії посвідчення № НОМЕР_3 від 13.08.2014 вбачається, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком (а.с.22).

Згідно з довідкою від 08.07.2019 №864, виданою Новоушицькою селищною радою Новоушицького району Хмельницької області, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_5 (а.с. 21).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу положень статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Разом з тим, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування поряд із положеннями цього Кодексу застосовуються положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV).

Так, в силу статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV) .

Відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно частини першої статті 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Отже, вказана норма чітко встановлює коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди у разі смерті, - непрацездатні особи, які на момент смерті потерпілого перебували на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, так і дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття «непрацездатні громадяни» міститься у ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за якою непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до частин 2 - 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Аналогічні положення викладені у ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (принцип диспозитивності).

Згідно з пунктом 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За змістом ст.ст. 12, 82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачкою не доведено обставин перебування на утриманні загиблого та потребу в матеріальній допомозі від останнього, не надано відомостей про доходи загиблого, що унеможливило встановлення обставин наявності доходів останнього щодо утримання своєї матері, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за недоведеністю.

При цьому досягнення пенсійного віку позивачкою, спільне проживання позивачки з сином в житловому будинку не є достатніми підставами для підтвердження її права на одержання від останнього утримання на день його смерті.

Доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай