КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/8407/2016 Головуючий у І інстанції - Ларіонова Н.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/5691/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича про визнання недійсним договору, визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності,

встановив:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. про визнання недійсним договору, визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 червня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №353 від 27 червня 2014 року та відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

05 вересня 2014 року у період зареєстрованого шлюбу, чоловіком позивачки ОСОБА_4 за сумісні кошти було придбано майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_4 , помер.

Після його смерті позивачка дізналась, що 15 вересня 2014 року між її чоловіком та його матір`ю, ОСОБА_1 , без її відома та згоди, як дружини, було укладено договір відступлення прав та обов`язків, згідно якого ОСОБА_4 відступив, а ОСОБА_1 прийняла за плату в повному обсязі права та обов`язки, які були придбані чоловіком позивачки за сумісні кошти та належали йому на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Частини коштів від відступлення прав та обов`язків позивачці, як дружині, чоловік не передавав.

Після підписання вказаного Договору та введення будинку в експлуатацію ОСОБА_1 оформила на себе право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 28336537 від 19 лютого 2016 року) було прийнято державним реєстратором - приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потаповим М.Ю., який не перевірив достатність підстав для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Відступлення прав та обов`язків майнових прав, яке було проведено за Договором від 15 вересня 2014 року відбулося з порушенням норм чинного законодавства України.

Позивач та її чоловік проживали разом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

Під час шлюбу, між ОСОБА_4 та ТОВ «Інтербудсервіс» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав (Інвестиційний договір) від 05 вересня 2014 року, предметом якого є будівництво квартири.

Чоловік позивачки, за рахунок спільних коштів, виконав свої зобов`язання за Інвестиційним договором та здійснив інвестування в будівництво квартири в повному обсязі, що підтверджується квитанціями про внесення коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Таким чином, уклавши з ТОВ «Інтербудсервіс» вказаний Інвестиційний договір та здійснивши оплату за ним у повному обсязі, подружжя набуло право вимоги щодо передачі квартири АДРЕСА_1 у власність після введення його в експлуатацію.

15 вересня 2014 року чоловік позивачки, без її відома та без отримання її згоди, уклав із ОСОБА_1 (своєю матір`ю) Договір відступлення прав та обов`язків шляхом відчуження інвестиційного активу (майнових прав).

Предметом даного договору є продаж майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , які є спільною сумісною власністю.

Оскільки згоди позивачки для вчинення вказаного Договору уступки чоловіком отримано не було, вважає, що її права були порушені.

Просила суд з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним договір відступлення прав та обов`язків від 15 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 ;

Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 28336537 від 19 лютого 2016 року щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що у Подільському районі;

Зобов`язати державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року, позов задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним Договір відступлення прав та обов`язків від 15 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , із застосуванням наслідків такої недійсності - поверненням сторін у первинний стан.

Визнано недійсним та скасовано рішення Державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Потапова М.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 28336537 від 19 лютого 2016 року щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рівних ідеальних частках.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 85.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що судом не було встановлено обставини, щодо отримання ОСОБА_4 від позивачки згоди на укладання 05 вересня 2014 року Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

За відсутності згоди позивачки на укладання договору від 05 вересня 2014 року не потрібна і згода на відступлення прав по такому Договору.

Судом не було досліджено договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 27 січня 2015 року укладеного в Російській Федерації, Республіці Крим, м. Феодосія, у якому вказується, що від імені ОСОБА_1 на території Криму діє ОСОБА_2 .

По договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 27 січня 2015 року ОСОБА_2 , діючи на підставі повноважень наданих апелянтом довіреністю від 16 вересня 2014 року, яку остання оформила у нотаріуса на наступний день після укладання 15 вересня 2014 року Договору «Уступки прав та обов`язків», здійснила продаж належної апелянту у АДРЕСА_3 .

Дана обставина свідчить про те, що позивачка була обізнана з фактом укладання 15 вересня 2014 року між апелянтом та її сином ОСОБА_4 . Договору «Уступки прав та обов`язків», оскільки за рахунок коштів отриманих від продажу квартири в м. Керч, апелянт планувала покрити свої витрати по Договору «Уступки прав та обов`язків».

Крім цього, вказавши у рішенні, що судом встановлено, що платежі за майнові права на квартиру АДРЕСА_4 були здійснені в тому числі за кошти позивачки, які знімались з її карткового рахунку, відкритих в Приватбанку та УкрСиббанку за рахунок коштів про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги (позики) на підставі рішення учасника від 03 червня 2014 року, суд не вказав у рішенні належні та допустимі докази, на підставі яких суд дійшов такого висновку.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно обґрунтував неналежними доказами своє рішення, вказавши, що у період часу з 13 серпня 2014 року по 04 вересня 2014 року ТОВ «Грейн преміум» перерахувало ОСОБА_2 зворотню фінансову допомогу у сумі 810000 грн на зарплатну картку, картковий рахунок НОМЕР_2 , з якої кошти в подальшому були внесені позивачем в оплату квартири АДРЕСА_4 .

Однак, такий висновок на думку апелянта спростовується доказами наявними в матеріалах справи.

Так, листом від 06 жовтня 2014 року Державна фіскальна служба України надала наявні станом на 04 жовтня 2016 року відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податку у додатку до листа, з якого слідує, що ОСОБА_2 за період з 01 січня 2014 року по 15 вересня 2014 року отримала 17076,77 грн.

Звідси слідує, що ОСОБА_2 не отримувала від ТОВ «Грейн преміум» у період часу з 01 січня 2014 року по 15 вересня 2014 року зворотню фінансову допомогу на зарплатну картку, а отримала від ТОВ «Грейн преміум» лише заробітну плату у сумі 4808 грн; 1950 грн та 3900 грн.

Про відсутність у ОСОБА_2 у 2014 році доходів для сплати від імені ОСОБА_4 внеску за майнові права по Договору від 05 вересня 2014 року «Купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 » також свідчить довідка Головного управління ДФС у м. Києві від 2016 року №5852 та довідка Пенсійного фонду України у м. Києві.

Так, у довідці Головного управління ДФС у м. Києві від 2016 року №5852 вказується, що у третьому кварталі 2013 року позивачка отримала від ТОВ «Грейн преміум» дивиденти - 250526,50 грн та заробітну плату - 7204 грн.

Вказані кошти позивачка вклала в договір від 23 січня 2014 року «Купівлі-продажу деривативу» на квартиру в м. Севастополь, за ціною 241359,80 грн, а отже у позивачки були відсутні кошти для сплати від імені ОСОБА_4 внеску за майнові права по Договору від 05 вересня 2014 року «Купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 ».

Звертає також увагу на те, що протягом двох місяців шлюбу, у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не могло з`явитись спільне майно - кошти у сумі 60120 доларів США на сплату майнових прав по Договору від 05 вересня 2014 року «Купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 », а власні кошти для внесення по Договору від 05 вересня 2014 року «Купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 » у ОСОБА_2 в наявності не було.

Просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що грошові перекази здійснювалися на підставі рішення учасника ТОВ «Грейн преміум» від 03 червня 2014 року про надання безпроцентної поворотної допомоги (позики) на придбання житла (квартири) ОСОБА_2 у м. Києві.

Оскільки зазначене рішення учасника ТОВ «Грейн преміум» було винесено до укладання позивачкою шлюбу - в ньому було вказане дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 , тому в подальшому в платіжних дорученнях в призначенні платежу також зазначалося: зарахування на картковий рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_2 .

Таким чином, доводи апелянта відносно того, що з 08 липня 2014 року фінансову допомогу фізична особа з прізвищем ОСОБА_2 отримувати не могла не відповідають дійсності та не спростовують факту отримання позивачкою коштів, які були в подальшому повернуті.

Крім цього, доводи апелянта щодо того, що за відсутності згоди позивачки на укладання Договору від 05 вересня 2014 року не потрібна і згода на відступлення прав по такому Договору не відповідає дійсності та протирічить нормам чинного законодавства України.

Також, звертає увагу на те, що у Договорі купівлі-продажу об`єкта нерухомості від 27 січня 2015 року зазначено, що від імені Продавця ОСОБА_1 діє за довіреністю від 16 вересня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , яка і поставила від імені Продавця свій підпис у вказаному Договорі , отже, позивачка, від імені ОСОБА_1 будь-яких правочинів на території Криму не укладала.

Та обставина, що в Договір вписана якась довіреність від 16 вересня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , не свідчить про укладання позивачкою Договору купівлі-продажу квартири в м. Керч, адже довіреність, як односторонній правочин, укладається без присутності довіреної особи.

Крім того, зазначає, що у період шлюбу та раніше вона вела трудову діяльність як найманий працівник та отримувала пенсію у зв`язку з інвалідністю, а отже мала власні кошти, що свідчить про те, що у придбанні майнових прав на квартиру, вона брала участь не тільки спільними коштами, а й спільною працею.

Дані про доходи згідно інформації ДФС України та Управління ПФУ у м. Києві за період з 3 кварталу 2013 року по 3 квартал 2014 року склали 319146,17 грн.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, усі обставини справи були судом з`ясовані в повному обсязі та доведені належними та допустимими доказами, а висновки, викладені в рішенні суду, повністю відповідають обставинам справи.

Просила, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №353 від 27 червня 2014 року та відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

05 вересня 2014 року, тобто у період зареєстрованого шлюбу, чоловіком позивачки - ОСОБА_4 з ТОВ «Інтерстройсервис» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Платежі за майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , були здійсненні в тому числі за кошти позивачки, які знімались з її карткового рахунку, відкритих в Приватбанку та УкрСиббанку та в подальшому були внесені в оплату квартири АДРЕСА_4 .

Попередньо зарахування коштів на карткові рахунки позивачки було здійснено, на підставі рішення учасника від 03 червня 2014 року про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги (позики) на придбання житла (квартири) ОСОБА_2 у м. Київ, куди була евакуйована фірма ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ».

Сума позики перераховувалася з поточного рахунку ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ» на її карткові рахунки частками по наявності коштів на рахунку ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ», у зв`язку з чим укладалось декілька договорів.

Набуття зазначеної позики, було вимушеною дією позивачки, оскільки тривалий час позивачка не могла знайти покупця з метою відступлення (продажу) майнових прав на квартиру, придбаних її за особисті кошти у того ж забудовника - ТОВ «Інтербудсервіс» в АДРЕСА_5 , у зв`язку з затримкою введення квартири в експлуатацію.

Так, 05 вересня 2014 року між ТОВ «Інтербудсервіс» та її чоловіком, ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 .

Кошти за Договором від 05 вересня 2014 року, вносились з 06 вересня по 12 вересня 2014 року, які позивачка знімала зі своїх карткових рахунків та одночасно вносила їх від імені чоловіка на рахунок ТОВ «Інтербудсервіс».

Як вбачається з матеріалів справи, відбувалося це у м. Миколаїв та у м. Одеса, де позивачка знаходилась у відрядженні.

Вартість майнових прав на квартиру у АДРЕСА_5 , яка зводилась будівельною фірмою «Інтербудсервіс» складала 28380 доларів США (12980 + 15400), що станом на 27 січня 2014року згідно комерційного курсу ПАО «ВТБ Банк» складала 241359,80 грн.

Зазначені майнові права квартири в м. Севастополь були придбані позивачкою до шлюбу за власні кошти за рахунок виплачених їй дивідендів ТОВ «ГРЕЙН ПРЕМІУМ» у розмірі 250526,50 грн.

Окрім того, у позивача була ще готівка за рахунок відкритих нею ще 27 грудня 2012 року депозитних рахунках у відділені Приватбанку та Сбербанку росії (депозит закрито, а кошти, розміщені на ньому повернуті позивачу банком 18 січня 2014 року).

Загальна сума власних депозитних коштів, знятих з депозитних рахунків в період з 18 січня по 21 січня 2014 року склала: 14119,91 доларів США та 1001,60 євро.

Також, в зазначений період на користь позивача за рішенням Європейського суду з прав людини платіжним дорученням №405 від 20 січня 2014 року перераховані кошти у розмірі 108576,91 грн. (еквівалент 10000 євро).

Дані про доходи згідно інформації ДФС України та Управління ПФУ в м. Києві за період з 3 кварталу 2013 року по 3 квартал 2014 року зведені позивачем та складають: 319146,17 грн.

29 грудня 2014 року отримані кошти позивачкою від продажу майнових прав на квартиру у АДРЕСА_5 були направлені на погашення фінансової допомоги (позики) в касу ТОВ «Грейн Преміум».

Разом з тим, 15 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та його матір`ю, ОСОБА_1 було укладено договір відступлення прав та обов`язків, згідно якого ОСОБА_4 відступив, а ОСОБА_1 прийняла в повному обсязі права та обов`язки, які були придбані чоловіком під час шлюбу з позивачкою за сумісні кошти та належали йому на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Після підписання вказаного Договору та введення будинку в експлуатацію ОСОБА_1 оформила на себе право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_4 , помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Зі змісту ч.1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі №6-612цс15 для правильного застосування ст. 60 СК та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Положенням ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до п. 14 ч.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Таким чином, правочин, визнаний судом недійсним, не може у відповідності до п.14 ч.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підтверджувати набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Абзацом 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, а також докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, можна дійти висновку, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя позивача ОСОБА_2 та її померлого чоловіка ОСОБА_4 .

Разом з тим, відступлення прав та обов`язків майнових прав, яке було проведено за Договором від 15 вересня 2014 року (згідно якого ОСОБА_4 відступив, а ОСОБА_1 прийняла в повному обсязі права та обов`язки, які були придбані чоловіком під час шлюбу з позивачкою за сумісні кошти та належали йому на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .) відбулося з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки згоди позивачки, як дружини ОСОБА_4 не було.

Після підписання вказаного Договору та введення будинку в експлуатацію, ОСОБА_1 оформила на себе право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Документом, який став підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 став оспорюваний правочин - договір відступлення прав та обов`язків від 15 вересня 2014 року, який укладений з порушенням норм чинного законодавства України.

Оскільки правочин, визнаний судом недійсним, не може у відповідності до п.14 ч.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підтверджувати набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, а, отже, підстави для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 були відсутні.

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.89,263 ЦПК України правильно досліджені докази та встановлені обставини по справі, яким була надана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, та у зв`язку із залишенням судового рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Подільського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 19 липня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба