Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6011/21 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 88 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/6011/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати»

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Недашківської Л.А. в м. Коростень

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що постановою Житомирського апеляційного суду від 13.07.2021 у справі № 279/5484/20 на його користь з відповідача стягнуто грошову суму заробітної плати у розмірі 47 449 грн., проте на даний час стягнута зарплата не виплачена. Зазначає, що у відповідача з дня його звільнення, тобто з 30.09.2020 року виник і діє обов`язок зі сплати йому середнього заробітку до дня фактичного розрахунку, якого не відбулося. Посилаючись на те, що з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року минуло 12 місяців, позивач просив стягнути за цей час 75 600грн, виходячи із місячного посадового окладу 6300грн. та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року минуло 12 місяців, то відповідно його середній заробіток за весь цей час мав складати 75 600грн (6300х12). Вказує, що на час звернення до суду з цією позовною заявою 6 листопада 2021 року розрахунку по заробітній платі він не отримав. Розрахунок було здійснено, коли справа розглядалась судом. Наголошує, що заробітної плати він не отримував протягом 12 місяців роботи та ще 14 місяців - після звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Гулянецький щебзавод» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зокрема, зазначає, що позивач вимагає виплатити йому з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року 75 600грн. середнього заробітку за затримку по розрахунку із виплати заробітної плати, проте ОСОБА_1 в період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року на підприємстві не працював і жодних трудових відносин між сторонами не виникало. Наголошує, що роботодавець розрахувався з позивачем в повному обсязі і не зобов`язаний платити працівникові заробітну плату після звільнення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Звертаючись до суду з цим позовом у листопаді 2021 року позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 75600грн. середнього заробітку за затримку із виплати заробітної плати з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок з позивачем при звільненні був проведений 05.10.2020 року, питання щодо розміру суми заборгованості по заробітній платі вирішено в судовому порядку, рішення суду виконано, твердження позивача про обов`язок відповідача провести йому виплату середнього заробітку за затримку у виплаті заробітної плати за період з 01.10.2019 року по 01.10.2020 року є помилковим, а тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволенню не підлягають.

Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи позивач з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року працював у ТОВ «Гулянецький щебзавод» на посаді юрисконсульта за сумісництвом з оплатою праці згідно штатного розпису.

Наказом №107-к від 30.09.2020 року позивач звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 липня 2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» на користь ОСОБА_1 47 449 грн. невиплаченої заробітної плати на момент його звільнення 30 вересня 2020 року.

Апеляційним судом встановлено, що позивач працював у відповідача юрисконсультом за сумісництвом з посадовим окладом на 0,5 штатної одиниці 6300грн з урахуванням податків.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2021 позивачу було перераховано кошти в сумі 4 000грн. та 07.09.2021 року 10 000грн. (а.с.28).

21.10.2021 Коростенським ВДВС у Коростенському районі Житомирської області ЦЗ МУ МЮ (м. Хмельницький) було відкрито виконавче провадження №АСВП 67198389 про примусове стягнення залишку несплачених коштів на підставі виконавчого листа. 22 листопада 2021 року з рахунку відповідача було списано кошти в сумі 37647,90грн. на користь позивача (а.с.24,29).

Отже, відповідачем 22 листопада 2021 року виконано постанову Житомирського апеляційного суду від 13 липня 2021 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» на користь ОСОБА_1 47 449 грн. невиплаченої заробітної плати на момент його звільнення 30 вересня 2020 року.

Факт отримання розрахунку не заперечується позивачем, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, передбачений ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а наявність рішення суду, яким підтверджується факт порушення строків проведення розрахунку з працівником не звільняє роботодавця від виконання цього обов`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач провів повний розрахунок з позивачем 22.11.2021, а не у день його звільнення 30.09.2020.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з жовтня 2020 року по жовтень 2021 у сумі 75 600грн ( 6300грн.х12міс).

Керуючись принципом диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України), колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто стягнення середнього заробітку за період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 у сумі 75 000грн.

Разом з тим при вирішенні спору апеляційний суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, на яку посилався і суд першої інстанції, відповідно до якої встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору у своїй постанові ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

У зазначеній справі встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Гулянецький щебзавод» юрисконсультом за сумісництвом -12 місяців - з 01.10.2019 року по 30.09.2020 року, з посадовим окладом на 0,5 ставки -6300грн.

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум становила 47449грн.

Період затримки у виплаті заборгованості по заробітній платі пов`язана із наявністю спору між працівником та роботодавцем.

З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 7500грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 230грн. (923грн. (а.с.1)+1377грн (а.с.44)х10%).

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень та 230 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.05.2022.

Головуючий Судді