провадження №2/932/2975/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 грудня 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму в розмірі 183 706,55 грн. та суму судового збору в розмірі 969,35 грн.

Стислий виклад позиції позивача.

09 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики у формі боргової розписки за якою відповідачу передані грошові кошти в розмірі 78173 грн. Другий відповідач ОСОБА_3 як дружина ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед позивачем. Сума боргу з боку відповідачів не погашена, а отже на даний момент заборгованість відповідачів перед позивачем складає 183706,55 грн. та складається з суми основного боргу 78173 грн. та суми нарахованих процентів 105533,55 грн.

Стислий виклад позиції відповідача ОСОБА_2 викладеної у власному позові.

Розписку дійсно він написав особисто на вимогу ОСОБА_1 в замін на надання гарантійного листа останнім, відповідно до якого він мав виконати роботи за свій рахунок своїми засобами у випадку неякісного ремонту даху, а не для отримання грошових коштів. Грошей від позивача він не отримував, отже договір позики є безгрошовим. До того ж розписку датовано пізнішою датою ніж строк виконання такого зобовязання. Момент передачі грошових коштів у позику законодавцем визначено істотною умовою договору, а отже договір позики від 09.12.2015 слід визнати безгошовим та неукладеним.

Процесуальні дії вчинені в рамках цивільної справи.

Ухвалою судді від 30 грудня 2015 року цивільну справу прийнято провадження та призначено її до розгляду.

Заочним рішенням від 19 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Ухвалою суду від 25 квітня 2017 року заочне рішення від 19 вересня 2016 року скасоване та призначена справа до розгляду в загальному порядку.

01 жовтня 2018 року від позивача надійшла уточнена позовна заява в якій збільшено розмір суми боргу.

Ухвалою суду від 10 червня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним.

Згідно повторного автоматизованого розподілу між суддями від 27 січня 2021 року для розгляду даної цивільної справи визначено суддю Цитульського В.І., який ухвалою від 27 січня 2021 року прийняв її до провадження та призначив до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року залишений без розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики безгрошовим та неукладеним.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки не повідомив, свої заперечення щодо позовних вимог виклав у зустрічному позові.

Відповідачка ОСОБА_3 у судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини не явки не повідомила, своїм правом на подання відзиву не скористалася.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики 09.12.2015 у вигляді боргової розписки, за умовами якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 78173 грн. та зобов`язався повернути їх у строк до 15.01.2015 частинами по 10 000 грн. щотижня. На залишок суми зобов`язався сплачувати 3% на місяць починаючи з 01.01.2015.

Однак у строк, обумовлений у договорі ОСОБА_2 коштів не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, а отже на думку позивача несуть солідарну відповідальність перед ним.

Відповідачем ОСОБА_3 до матеріалів справи долучений шлюбний договір від 06.02.2013 року укладений з ОСОБА_2 , відповідно до якого сторони відповідають самостійно по власних боргах та зобов`язаннях.

Норми права застосовані судом.

Відповідно до статей12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору та підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Вказані висновки висловлені Верховним Судом під час розгляду справи № 638/20102/16 (провадження № 61-5958св21) у постанові від 13.08.2021.

Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Мотиви та висновки суду.

Звертаючись до суду, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилався на те, що грошові кошти передані у борг ОСОБА_2 використані ним в інтересах сім`ї, тому заборгованість за договором позики є спільним боргом подружжя, відповідно підлягає стягненню з обох відповідачів солідарно.

Однак між подружжям ОСОБА_4 був укладений шлюбний договір у 2013 році, за умовами якого при укладанні кредитних договорів, договорів застави, договорів поруки кожен з них має право діяти самостійно, додаткова згода іншої сторони на укладання цих договорів не потрібна. Та за виниклими зобов`язаннями кожен відповідає власними майном, що є його особистою приватною власністю.

Наведені факти та обставини є достатніми для відмови у позові в частині стягнення боргу солідарно з ОСОБА_3 на користь позивача.

Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 520/19325/18 зазначив про те, що якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Як вбачається зі змісту розписки ОСОБА_2 зазначив, що фактично отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 78173 грн. та зобов`язався їх повернути у строк до 15 січня 2015 року. А отже можна вважати, що складена боргова розписка містить підтвердження факту отримання позики у борг та умови щодо її повернення.

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу не заперечував написання такої розписки. Суд не приймає до уваги наведені ним обставини задля забезпечення яких була складена ця розписка, адже наданий гарантійний лист складений позивачем, як директором ТОВ «Новобуд-Дніпро» не містить в собі інформації, що стосувалася б відповідача ОСОБА_4 , як замовника чи особи у якої виникли правовідносини з ОСОБА_1 .

Щодо невірної дати складання розписки суд зазначає, що з огляду на обумовлений граничний термін повернення боргу 15.01.2015, звернення позивача до суду з відповідним позовом саме 09.12.2015, підтвердження відповідача ОСОБА_2 , що ним особисто написана ця розписка для надання ОСОБА_1 гарантійного листа, який в свою чергу складений 03.12.2014 року. Тому суд вважає, що дана описка була випадково допущена самим позичальником ОСОБА_2 , який власноруч писав розписку, та не спростовує факту укладення договору позики 09.12.2014. Зворотного відповідачем доведено не було. Будь яких клопотань, від відповідача не надходило.

Свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на дату подання позову до суду позика не повернута.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договірні відносини між сторонами по справі мають місце, борг відповідачем не повернуто. Беручи до уваги розрахунок 3% за місяць на суму заборгованості, з ОСОБА_2 підлягає примусовому стягненню сума боргу у розмірі 183,706,55 грн., з яких 78173 грн. сума основного боргу та 105533,55 грн. сума нарахованих відсотків.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 969 грн. 37 коп., який сплачено позивачем при подачі позову.

Вимога про стягнення судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів надання послуг адвокатом Левицьким Р.П. саме в рамках цивільної справи 200/26250/15-ц.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1049-1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 183706 (сто вісімдесят три тисячі сімсот шість) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 969 (девятсот шістдесят девять) грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 867 (вісімсот шістдесят сім) грн. 69 коп.

В частині вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Відмовити у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційну скаргу може бути подано до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 01 грудня 2022 року.

Суддя: В.І.Цитульський