ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7161/19 Номер провадження 22-ц/814/778/22Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів: Абрамова П.С., Пікуля В.П.

за участю секретаря Владімірова Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша Полтавська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Плтави від 20 липня 2021 року

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати заповіт, складений 21.01.2019 року ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної конторинедійсним, з підстав передбачених ст. ст. 203, 233, 1257 ЦК України, а саме: що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі та таким, що вчинений заповідачем в період тяжкої онкологічної хвороби.

Позов мотивовано тим, що на час складення заповіту від 21.01.2019 року ОСОБА_5 перебував під впливом тяжких для нього обставин, які були викликані його тяжкою хворобою та повним підпорядкуванням його інтересів пов`язаним з надання побутових послуг, медичним обслуговуванням, а також його повною ізоляцією від близьких для людей. Вказані обставини свідчить про те, що ОСОБА_5 не мав вільного волевиявлення на час складення заповіту, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша Полтавська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним відмовлено

Рішення суду мотивовано тим, що належних та допустимих доказів, що ОСОБА_5 в момент складання заповіту перебував під дією тяжких життєвих обставин, позивачем не доведено.

З вказаним судовим рішенням суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час складання оскаржуваного заповіту її батько повністю перебував у залежності від відповідача, яка виникла у зв`язку з його хворобою.

Згідно висновку акту судово-медичного дослідження № 491, причиною смерті ОСОБА_5 стала гостра-судинна недостатність, яка розвинулася при ішемічній хворобі серця.

У зв`язку з наявністю тяжкої хвороби, волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту, не було вільним у розумінні ст. 203 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу подав представник ОСОБА_2 адвокат Павлюк І.О., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, що в ході судового розгляду судом першої інстанції вірно встановлено ту обставину, що заповідач не перебував під впливом тяжких життєвих обставин, не був залежний у прийнятті рішень від відповідача та до останнього дня свого життя усвідомлював значення своїх дій.

З матеріалів справи вбачається, що про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Літовченко С.Ю., треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були належним чином повідомлені.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розгляд справи неодноразово було відкладено, у зв`язку з поданими адвокатом Літовченко С.Ю. клопотаннями, які обґрунтовано перебуванням позивача та третіх осіб за межами України, але доказів цього суду не надано. Об`єктивних підстав неможливості прибути до суду або взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, представником позивача - адвокатом Літовченко С.Ю., не зазначено.

Апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК), неявка сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе вирішити спір у даному судовому засіданні за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

21 січня 2019 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів своїй дружині ОСОБА_2 , належну йому на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вважала, що під час складання оскаржуваного заповіту, заповідач перебував під впливом тяжких життєвих обставин, оскільки мав онкологічне захворювання, знаходився в ізоляції від близьких та на момент складання заповіту не мав вільного волевиявлення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин на які посилалася позивач.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.(ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Заповіти, посвідчені, зокрема, нотаріусом, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Виключний перелік підстав недійсності заповіту встановлено ч. 1 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У своїх доводах, що викладені в апеляційній скарзі, позивач посилається на відсутність у спадкодавця волі на складання заповіту, так як, на момент складання та посвідчення заповіту, спадкодавець хворів та не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, а також на те, що оспорюваний заповіт був підписаний спадкодавцем під впливом відповідача. При цьому доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, позивачем всупереч частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано до суду першої інстанції беззаперечних доказів того, що померлий на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та був будь яким чином обмежений у реалізації своїх цивільних прав, в тому числі і щодо складання заповіту.

Згідно акту судово-медичного дослідження № 491, причиною смерті ОСОБА_5 стала гостра серцево судинна недостатність, яка розкинулась при ішемічній хворобі серця. Вказані обставини не дають підстав для висновку, що в процесі хвороби ОСОБА_5 перебував у стані, що не давав йому можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, як не свідчать і про відсутність його волі на складання оскаржуваного заповіту.

У справі відсутні докази, що хвороба серця, яка стала причиною смерті заповідача, вплинула на усвідомлення його дій. Докази того, що ОСОБА_5 мав хронічні психічні захворювання або страждав на психічні розлади, які б моги вплинути на його свідомість, не надано. Як і не надано доказів, що оскаржуваний заповіт було підписано спадкодавцем під тиском, або будь-яким впливом з боку відповідача, з огляду на те, що вказаний правочин було укладено та посвідчено в присутності нотаріуса.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не було доведено достатніми та належними доказами тих обставин, що померлий спадкодавець на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та був будь яким чином обмежений у реалізації своїх цивільних прав, в тому числі і щодо складання заповіту.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для перерозподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.07.2022.

Головуючий суддя: Т.В. Одринська

Судді: В.П. Пікуль

П.С. Абрамов