Справа № 357/2740/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

14.04.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради незаконними та зобов`язати Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради скасувати рішення щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

19.04.2022 судом прийнято до розгляду позову заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

18.05.2022 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

21.06.2022 представник третьої особи, адвокат Каракой Тетяна Вікторівна, подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що третя особа - ОСОБА_2 , хоч і є прописаною у АДРЕСА_1 , але не проживає там, оскільки виключно позивач зі своєю донькою - ОСОБА_3 фактично володіють та користуються вказаною квартирою. Вимога позивача пред`явлена до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, яке є самостійним структурним підрозділом міської ради (п. 1.1 Положення про управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, яке міститься в Додатку 13 до рішення міської ради від 30.08.2018 № 2571-55-VII). При цьому в матеріалах позову позивач вказала код ЄДРПОУ відповідача як «04055009», а за даними сайту (https://youcortrol.com.ua/catalog/company details/04055009) такий код ЄДРПОУ належить виконавчому комітету Білоцерківської міської ради. Верховний Суд вказав, що розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі № 757/43355/16-ц). Отже, філії, представництва, структурні підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому, справи, в яких відповідачем виступає філія, представництво, структурний підрозділ не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. Отже, структурний підрозділ Білоцерківської міської ради - Управління адміністративних послуг в силу положень ст. 95 ЦК України не є юридичною особою, не наділений цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі. Тому, в порядку ст. 255 ЦПК України третя особа ставить питання про закриття провадження у даній справі через неможливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства. Також, звертаючи увагу на конструкцію спору та визначення сторін, як учасників провадження, позивач наголошує, що її права порушені саме посадовою особою суб`єкта владних повноважень та оскаржує неправомірне зняття її з реєстрації, тобто дії посадової особи, та в позові відсутнє будь-яке посилання на те, що позивач претендує на квартиру, тобто відсутній спір про право позивача на житло. Таким чином, оскільки позивач не заявляє про квартиру, як про свою власність чи про орендоване житло, в даному випадку відсутній майновий спір, тому даний спір є публічно-правовим та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. У даному випадку, ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом до управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в порядку цивільного судочинства, зазначила, що її права порушені саме суб`єктом владних повноважень та оскаржує неправомірне зняття її з реєстрації за місцем проживання, тобто оскаржує дії суб`єкта владних повноважень. Отже, позивач фактично не згодна з діями управління адміністративних послуг, а спір приватно-правого характеру, зокрема майновий, відсутній. Тому, у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень. Тому, позовні вимоги у даній справі мають бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні третя особа - ОСОБА_2 та її представник клопотання підтримали в повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила проти клопотання.

Представник позивача, адвокат Плискань Ірина Олегівна, в судому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання мотивуючи тим, що позовні вимоги даного спору пов`язані з правом позивача проживати та користуватися квартирою, в якій вона була зареєстрована,отже у справі наявний приватний та майновий інтерес однієї зі сторін, тому справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства. В провадженні суду перебуває справа № 357/1904/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, отже, паралельно третьою особою оспорюється право позивача проживати у квартирі, а позивачем заявляється вимога до відповідача про скасування рішення щодо зняття з реєстрації місця проживання, дані вимоги є похідними одна від одної. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 357/20662/18. Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстави ототожнювати спір із публічно правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Оскільки позовні вимоги у даній справі виникли в зв`язку з тим, щоб відновити право позивача законно проживати у квартирі, де вона була зареєстрована, то справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач представника до суду не направив, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1,2 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вбачається, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Представник третьої особи у клопотанні зазначає, що позивач звертаючись до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства, зазначила, що її права порушені саме суб`єктом владних повноважень та вона оскаржує неправомірне зняття її з реєстрації за місцем проживання, тобто оскаржує дії суб`єкта владних повноважень. Отже, позивач фактично не згодна з діями управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, а спір приватно-правого характеру, зокрема майновий, відсутній, адже вона не заявляє про квартиру, як про свою власність чи про орендоване житло. Тому, у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії управління адміністративних послуг, який діє як суб`єкт владних повноважень, а тому вимоги повинні бути розглянуті у порядку адміністративного судочинства.

Однак, суд не погоджується з даним твердженням представника виходячи з наступного.

Статті 124, 125 Конституції України визначили, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2021, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності третій особі у даній справі - ОСОБА_2 , на підставі договору дарування квартири від 16.07.2021, посвідченого Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-1061, а згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї від 11.01.2021 у зазначеній квартирі було зареєстровано місце проживання позивача - ОСОБА_1 з 11.02.2003.

05.10.2021 ОСОБА_2 подала до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради заяву про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та відповідач ухвалив рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за зазначеною адресою у зв`язку з припиненням підстав на право користування житловим приміщенням в силу його відчуження.

Зазначені обставини визнаються третьою особою ОСОБА_2 , котра зазначає, що хоч і є прописаною за адресою у АДРЕСА_1 , але не проживає там, оскільки виключно позивач ОСОБА_1 зі своєю донькою - ОСОБА_3 фактично володіють та користуються вказаною квартирою.

Отже, у даній справі наявні інші особи, які претендують на житлове приміщення, тому правовідносини виникли не лише між позивачем і суб`єктом владних повноважень, а й фізичною особою власником квартири, а отже, наявний майновий спір щодо права користування житловим приміщенням.

Таким чином, у справі наявний спір про право, адже дослідженню підлягають не лише дотримання відповідачем законодавства, що регулює порядок зняття осіб з реєстраційного обліку, який діє як суб`єкт владних повноважень, а права позивача на користування вказаним майном.

Отже, підстави для віднесення вказаного спору до публічно правового, і такого, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відсутні.

Також, представник третьої особи, в обґрунтування клопотання зазначає, що вимога позивача пред`явлена до Управління адміністративних послуг, яке є самостійним структурним підрозділом міської ради, яке не є юридичною особою, не наділене цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цивільному процесі, а справи, в яких відповідачем виступає, зокрема, структурний підрозділ не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Так, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги до Управління адміністративних послуг, яке є структурним підрозділом Білоцерківської міської ради, а не підрозділом виконавчого комітету, ЄДРПОУ якого зазначено в позові, та не є юридичною особою, а з урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду в суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії, структурні підрозділи та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому, справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору ( правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 у справі № 760/32455/19).

Судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься інформація лише про Білоцерківську міську раду () та про виконавчий комітет Білоцерківської міської ради (), які зареєстровані, як юридичні особи.

Також, згідно п. 1.1 Положення про управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, яке міститься в Додатку 13 до рішення міської ради від 30.08.2018 року № 2571-55-V11 - управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради є самостійним структурним пiдроздiлом мiської ради i утворюється її рішенням з метою здійснення матеріально-технічного та організаційного забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, управління адміністративних послуг, як структурний підрозділ Білоцерківської міської ради, в силу положень ст. 95 ЦК України не є юридичною особою, не наділений цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною у цивільному процесі, а тому, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з неможливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні даного позову сплачено судовий збір у розмірі 992, 40 грн., згідно квитанції № 98 від 13.04.2022 ( а.с.1), тому враховуючи підстави закриття провадження у даній справі, позивач має право на повернення судового збору за відповідним клопотанням.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 19, 255, 258, 259, 260, 261, 353-355 ЦПК, ст. 2, 4, 19 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала складена та проголошена 06.07.2022.

СуддяО. В. Бондаренко