ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2022 року м. Чернівці Справа № 722/1036/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Суського О.І., дата виготовлення повного тексту рішення не відома, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ТОВ «ФК «Ріальто» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») та відповідачем було укладено кредитний договір №7-2 від 07.06.2021 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 20 днів шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану в АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання такого електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», що є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора Провадження №22-ц/822/957/22

ТОВ «Фінансова компанія Фінанс Інновація», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about.us або https://monetka. com.ua/uk/about_ us.

На Головній сторінці сайту про компанію https://monetka.ua/ клієнт має право ознайомитись з Правилами надання кредитів, примірником кредитного Договору та іншими документами, які знаходяться у нижній частині екрану.

Перш ніж оформити позику клієнт обирає на калькуляторі суму та термін кредиту, правій частині показується інформація щодо обраної суми кредиту та сума, що підлягає поверненню відповідно до обраних параметрів (загальна вартість кредиту), натиснувши кнопку «Отримати кредит» клієнт переходить до етапів заповнення Анкети на надання позики. Клієнту сервісом буде запропоновано власноруч пройти реєстрацію всіх полів Анкети: «Заповнення Анкети».

Після ознайомлення з примірником Договору клієнт має поставити позначку у полі «Я підтверджую умови договору. Я згоден з отриманням кредитного звіту з кредитних бюро, а також наданням інформації про мене в кредитні бюро», після чого йому буде запропоновано два варіанти рішення: 1-й варіант: Погодитись з умовами надання кредиту - натиснувши кнопку «Так». 2-й варіант: Відмовитись від умов надання кредиту - натиснувши кнопку «Ні».

Якщо клієнт обрав перший варіант, то далі йому буде запропоновано ввести код підтвердження згоди з умовами кредитного договору (у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який спрямовується системою на телефон клієнта у вигляді СМС- повідомлення.

Після підписання Договору у позичальника виникає можливість для завантаження Договору з особистого кабінету, тому позичальник має змогу в будь-який час ознайомитися з умовами Договору. Слід зазначити, що сума кредиту по укладеному Кредитному договору перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті № НОМЕР_1 відома тільки відповідачу, оскільки на номер телефону, який він вказав, а саме НОМЕР_2 направляється смс-повідомлення з сумою блокування та розмір суми блокування. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону відповідача співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит після укладення Кредитного договору. Одноразовий ідентифікатор 408390 направлявся відповідачу 07.06.2021 року о 11:15:10 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_3 , який вказувався при реєстрації. Повідомлення на номер телефону НОМЕР_2 відповідача було надіслане та доставлене за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 30.09.2019 року о 11:15:10 год. Зазначали, що електронний підпис з одноразовим ідентифікатором був надісланий та доставлений відповідачу в рамках договірної співпраці Первісного кредитора з ТОВ «ДЕВЕЛОПМЕНТ ІННОВЕЙШЕНС» (Договір на використання програмного забезпечення), яка є замовником послуг масової розсипки смс-повідомлень у ТОВ «Мобізон» (веб-сайт https://mobizon.ua).

Кредитний договір був підписаний 07.06.2021 року о 11:15:52 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 408390 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 07.06.2021 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк», що підтверджується чеком. 29.06.2021року відповідачем було пролонговано Договір №7-2 від 07.06.2021 року на строк 7 календарних днів шляхом сплати комісії, що підтверджується чеком.

17.06.2021року між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (Кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено Договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-2, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №7-2 від 07.06.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО». Відповідно до п.1.2. Кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування.

Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Договором №7-2 від 07.06.2021року станом на 07.07.2022 року становить 17 970 грн, яка складається з: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 2970 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користуванню кредитом за період з 07.06.2021 року по 04.07.2021 року (включно); 10000 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користуванні кредитом за період з 05.07.2021 року по 23.08.2021 року включно (відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України).

При цьому, нарахування процентів за Договором №7-2 від 07.06.2021 року зупинено 24.08.2021 року відповідно до п. 4.6. Правил.

На підставі наведеного просило позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 7-2 від 07.06.2021 в розмірі 17 970 гри та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн й витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2022 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за договором №7-2 від 07.06.2021 року у розмірі 17970 грн, з яких: 5000 грн заборгованості за кредитом; 2970 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 07.06.2021 року по 04.07.2021 року (включно); 10 000 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 05.07.2021 року по 23.08.2021 року (включно).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні з відповідача 10 000 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 05.07.2021 року по 23.08.2021 року (включно), а також 770 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 07.06.2021 року по 04.07.2021 року (включно) та судових витрат щодо сплати судового збору і витрат на правничу допомогу.

При цьому вказує, що визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з нього 5000 грн заборгованості за кредитом та 2 200 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 07.06.2021 року по 26.06.2021 року (включно).

Наголошує, що 29.06.2021 року кредитний договір було пролонговано на 7 днів та загальний строк його дії склав 27 днів.

Вважає, що судом не взято до уваги обставини, що проценти за договором можуть нараховуватися виключно в межах визначеного договорами строків кредитування, а після спливу вказаного строку нарахування процентів за користування припиняється. Посилається на позицію ВС викладену в постанові від 28.03.2018 року справа №444/9519/12.

Крім іншого стверджує, що позивач підтверджує пролонгацію кредитного договору квитанцією про оплату пролонгації, однак з останньої не можливо ідентифікувати, хто здійснив таку оплату, а відповідач таких дій не вчиняв, а позивачем вчинення таких дій не доведено.

Також, апелянт не погоджується із сумою витрат на правничу допомогу, оскільки така є неспівмірною і завищеною порівняно з ціною позову та складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Руденко К.В. , який діє в інтересах позивача, просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Крім іншого, просить стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 17 970 грн.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції виходив із їх доведеності та умов кредитного договору, у зв`язку з чим також задовольнив вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 10 000 грн як такі, що доведені належними й підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

07.06.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір №7-2, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5000 грн строком на 20 днів шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно п.1.2 Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом 2,2% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 803%) користування кредитом у межах строку.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 20 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до п.2.3.4. Договору позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах.

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

Крім іншого, п.3.3. Договору передбачає, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору) позичальник сплачує ТОВ плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460%) кредитом понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.10-11).

На підтвердженняукладення кредитного договору №7-2 від 07.06.2021 року позивачем надано послідовність укладення зазначеного договору, із якої вбачається, що 07.06.2021 року о 11:14:56 позичальник здійснив введення даних по заяві; о 11:15:10 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті; о 11:15:10 позичальнику відправлено sms повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; о 11:15:52 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено ТОВ електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); у вказаній годині також друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника та кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с.15).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань позивачем надано суду чек, з якого вбачається, що 07.06.2021 року о 11:15 ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перерахувала кошти за договором надання фінансового кредиту у розмірі 5 000 грн (а.с.12).

29.06.2021 року о 13:29 позичальником здійснено оплату пролонгації за комісію у розмірі 250 грн (а.с.13).

Сторонами було погоджено графік розрахунку, з якого вбачається, що 27.06.2021 року позичальник мав повернути 5000 грн суми кредиту та 2200 грн нарахованих процентів (а.с.11).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 07.07.2022 року загальна сума заборгованості складає 17 970 грн: 5000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 970 грн прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 10 000 грн заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3. Договору (а.с.14).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-2 від 17.06.2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило ТОВ «ФК «Ріальто» право вимоги до позичальників, зокрема до відповідача (а.с.35-37).

За правилом ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

У ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що між сторонами було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами, що визнається й самим апелянтом.

Що стосується доводів апелянта про відсутність доказів пролонгації кредитного договору, то такі спростовуються копією квитанції, датованої 29.06.2021 року про здійснення позичальником оплати пролонгації за комісію у розмірі 250 грн та зазначенням факту пролонгації договору на 7 днів у відзиві, що не заперечувалося відповідачем (а.с.69-71), у зв`язку з чим і доводи про безпідставне нарахування відсотків по ст.625 ЦК України за межами строку кредитування, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 та постановою Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Пунктом 3.3. Договору №7-2 від 07.06.2021 року встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, відповідачу правомірно встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та нараховано додаткові відсотки за п.3.3. договору, а доводи апеляційної скарги в цій частині суперечать Договору та не ґрунтуються на вимогах Закону.

Крім того, відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань за умовами договору не надав.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що нарахування процентів за користування кредитом поза межами встановленого у договорі строку кредитування є незаконними, на чому також наголошує Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12, є нерелевантним та зумовлені помилковим тлумаченням норм матеріального права, оскільки за обставинами цієї справи відповідач шляхом приєднання до пунктів договору визнав умови, за якими відсотки за порушення взятих зобов`язань згідно ч.2 ст.625 ЦК України визначені договором.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, врахувавши, що відповідач його не спростував належними доказами дійшов правильного висновку про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, та наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, нарахованих до умов договору скаржником не наведено.

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги у цій частині без задоволення, а судового рішення без змін.

Слід відмітити, що відповідач також просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, з приводу чого колегія суддів апеляційного суду вказує наступне.

Згідно положень ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 12 ч.3 ст.2 ЦПК України визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких належить зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч.1 ст.15 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Велика Палата Верховного Суду також вказує на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір №01/09/2021 про надання юридичних послуг від 01.09.2021 року, згідно п.1.1. якого виконавець зобов`язався надати замовнику наступні юридичні послуги: роз`яснення чинного законодавства; складення проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень; надання письмових та усних консультацій; представництво інтересів Замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що плата за надання послуг виконавцем за цим договором, якщо інше не погоджено сторонами в письмовій формі, визначається виходячи з обсягів часу, необхідних для надання замовнику послуг та погоджених сторонами в рамках завдання (замовлення).

Вартість послуг виконавця встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години, затраченого Виконавцем часу за надання послуг, становить 1000 грн (п.3.2. Договору).

Згідно п.3.3. Договору загальна вартість договору становитиме суму вартості Послуг, вказану в усіх актах наданих послуг (а.с.42-43).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №27 від 13.06.2022 року до договору №01/09/2021 про надання юридичних послуг від 01.09.2021 року, у відповідності до якого замовник прийняв наступні послуги:

1)консультація що стосується запропонованої адвокатом стратегії захисту

порушених ОСОБА_1 прав позивача та наявної судової практики у аналогічних справах. Роз`яснень з правових питань що стосуються предмету позову, підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача, формування додатків до позовної заяви, що зайняло 9 год. вартість 1000 грн/год = 9000 грн;

2)складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику

ОСОБА_1 , що зайняло 1 год вартістю 1000 грн;

3)складання заяв про видачу виконавчого листа (6 шт), що зайняло 1 год 38

хв вартістю 1380 грн, та загальною вартістю наданих послуг 11380 грн (а.с.40).

З копії платіжного доручення вбачається, що Руденко К.В. отримано від ТОВ «ФК «Ріальто» 11380 грн оплати за надання юридичних послуг (а.с.44).

У своєму відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив представник відповідача адвокат Боденко Д.О. просив суд першої інстанції відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків, нарахованих відповідно до п.3.3. Кредитного договору, та судових витрат 2481 грн судового збору та 10 000 грн витрат на правничу допомогу, вважаючи, що такі витрати є неналежно обґрунтованими та неспівмірними із складністю цієї справи.

Крім іншого, вказував, що представник позивача Руденко К.В. в інтересах позивача лише в 2022 році подав понад 20 ідентичних позовних заяв (а.с.69-71, 83-84).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Отже, сторона відповідача скористалася своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, заперечення та відзиву відповідача в контексті положення ч.4 ст.137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є необґрунтовано завищеною, оскільки становить більше 55% від заявлених вимог.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції та відсутність судових засідань за участю сторін), критерію реальності таких витрат.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що стягнуті витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн є обґрунтованими та відповідають принципу розумності, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді.

Колегія суддів апеляційного суду враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Приймаючи до уваги зазначене вище колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на заперечення останнього, є завищеним та неспівмірними з обсягом наданих послуг адвоката, а отже підлягає зменшенню та відшкодуванню в сумі 4000 грн.

Також, колегія суддів вказує, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 сторона позивача просила стягнути 3 000 грн витрат на правничу допомогу (що підтверджено копією договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, акту приймання-передачі наданих послуг №17 від 06.12.2022 року та квитанцією про оплату вказаних послуг в зазначеному розмірі), однак з урахуванням тотожності викладених в ньому обставин змісту відповіді на відзив, то такі достатньо буде задовольнити за критеріями співмірності та розумності частково у розмірі 1 000 грн з розрахунку 1 год витраченого на це часу.

Згідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

26.12.2022 року на електронну адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла заява представника апелянта Боденко Д.О. про долучення до матеріалів справи доказів на понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 22.08.2022 року, в якому, крім іншого, визначено гонорар адвоката, орієнтовна вартість якого становить 6 000 грн (п.3.1.); акт прийому-передачі наданих послуг від 11.12.2022 року до договору про надання правової допомоги №б/н від 22.08.2022 року з визначенням послуг, їх вартості та витраченого часу; квитанції про доставку документів до електронного кабінету сторони позивача.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення щодо основних вимог, то колегія суддів приходить до висновку про відмову в компенсації останньому понесених витрат на правничу допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2022 року змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 1000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /Лисак І.Н./

Судді - підписи /Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б./