Провадження № 2/537/554/2022
Справа № 537/64/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2022 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.В.,

за участю секретаря - Должаніци В.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуьцкого району Полтавської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат Ірини Миколаївни, про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог:

11.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за участі третьої особи державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат Ірини Миколаївни, в якому просила визнати за нею право власності Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі. За життя подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих №168/29 від 21.04.1964 року була виділена земельна ділянка для забудови та був розроблений план забудови земельної ділянки (архівна копія від 14.03.2006 року), за адресою: АДРЕСА_1 , де подружжя побудували житловий будинок з господарськими будівлями. Будівництво будинку завершено у 1965 році, всі господарські будівлі збудовані до 05.08.1992 року. Будинок та господарські будівлі не є самочинними спорудами, що підтверджено технічним паспортом. 29.03.1975 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розлучилися. За позовом ОСОБА_2 рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.02.1982 року було поділено спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме у вказаному домоволодінні кожному з подружжя виділено у користування по Ѕ його частини, а також встановлений порядок користування присадибною ділянкою в рівних частинах по Ѕ частині кожному. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 . ОСОБА_1 постійно проживала у вказаному будинку з батьком, зокрема і на час відкриття спадщини, а також після його смерті, що підтверджено її реєстрацією. 13.10.1982 року ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, зверталася до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_4 . Тому ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини матері ОСОБА_4 . Проте нотаріус постановами відмовив у вчиненні нотаріальної дії видати ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих матері та батька. За таких обставин ОСОБА_5 звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука із двома позовами про визнання за нею права власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування після померлої матері, а також після померлого батька.

Короткий зміст відзиву на позов.

Представник відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що за життя подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих №168/29 від 21.04.1964 року була виділена земельна ділянка для забудови та був розроблений план забудови земельної ділянки (архівна копія від 14.03.2006 року), за адресою: АДРЕСА_1 , де подружжя побудували житловий будинок з господарськими будівлями. Проте за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , названий будинок не був прийнятий в експлуатацію в установленому законом порядку. А тому у ОСОБА_2 за життя не виникло право власності на вказаний будинок. Право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Відповідно до ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За таких обставин відсутні підстави визнати за спадкоємцем ОСОБА_1 право власності на вказаний будинок в порядку спадкування після померлого батька ОСОБА_2 . Спадкоємець ОСОБА_1 має право звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом про визнання за нею майнових прав забудовника на вказаний будинок, що входять до складу спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі №537/64/22 за правилами загального провадження за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат Ірини Миколаївни, про визнання права власності в порядку спадкування, з дотриманням правил підсудності, визначених ст.30 ЦПК України. Витребувано докази, а саме у Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори - копію спадкової справи №234/82, заведеної після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.56-57).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.04.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позиції учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просили їх задовольнити. Повідомила, що в судовому засіданні представляє свої інтереси самостійно.

Представник відповідача та третя особа не з`явилися в судове засідання, хоча були повідомлені про місце і час розгляду справи. Подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. (а.с.121, 104, 66).

Фактичні обставини справи, норми права та мотиви суду при прийнятті рішення.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих №168/29 від 21.04.1964 року дозволено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 забудову земельної ділянки площею 530 м2, виділеної колгоспом «Більшовик» Білецьківської сільради по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в місячний строк одержати від управління головного архітектора міста технічну документацію на забудову цієї земельної ділянки і оформити її через міськкомунгосп в порядку реєстрації. (а.с.22).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Кременчуцьким МБТІ станом на 25.02.1983 року та 03.03.2006 року на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ззазначено, що житловий будинок побудований у 1965 році, господарські будівлі - до 1971 року. Проте житловий будинок не зданий в експлуатацію, фактичний будинок відрізняється від проекту. (а.с.45-54).

Згідно з довідкою КП «Кременчуцьке МБТІ» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №61/1404 від 06.04.2021 року, за даними архівними обліку станом на 28.12.2021 року у КП «Кременчуцьке МБТІ» не зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інвентарної справи, станом на 03.03.2006 року будинок не зданий в експлуатацію. (а.с.111).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 , виданим 29.03.1979 року Крюківським рай ЗАГС м. Кременчук, розірваний шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис №123. Після розірвання шлюбу громадянка ОСОБА_4 отримала прізвище ОСОБА_6 . (а.с.16).

Рішенням Крюківського районного народного суду м. Кременчука від 25.02.1982 року у справі №2-221/1982, розглянуто позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Суд ухвалив у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , виділити у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по Ѕ частині. Встановлено порядок користування земельною ділянкою між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.20-21).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук, що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим 10.05.1982 року ЗАГС Кременчука, актовий запис №681. (а.с.18).

ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 10.04.1964 року ЗАГС у м. Кременчуці Полтавської області, свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_4 , виданим 15.09.1984 року Світловодським міськвідділом ЗАГС Кіровоградської області (а.с.15, 17).

ОСОБА_1 була зареєстрована у житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 05.01.1981 року по 24.01.1984 року, що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи відповідно архівних даних №535 від 24.11.2021 року, а також витягом з домової книги (а.с.30-33).

За життя ОСОБА_2 був зареєстрований у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з 13.08.1973 року, знятий з реєстрації 13.10.1982 року у зв`язку зі смертю, що підтверджено витягом з домової книги (а.с.30-32).

Зі змісту спадкової справи №234/82, заведеної після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 13.10.1982 року ОСОБА_8 звернулася до другої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини батька ОСОБА_2 (а.с.105).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №156 від 27.02.1997 року вирішено передати у приватну власність земельні ділянки для обслуговування жилих будинків і господарських будівель (присадибна ділянка) згідно розмірів, що підтверджуються даними бюро технічної інвентарізації (додаток №1 п/п №206 ОСОБА_9 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , площею 530 м2). Зобов`язати громадян замовити виготовлення проектної документації по передачі земельних ділянок у приватну власність та встановленню меж цих ділянок в натурі (на місцевості). (а.с.23-25).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Чечелево Кременчуцького району Полтавської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим 05.10.2020 року Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №2331. (а.с.19).

Згідно з висновком оцінювача ОСОБА_10 №210709 від 09.07.2021 року, вартість житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 09.07.2021 року складає 159000 грн. (а.с.26-29).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2021 року державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Сороколат І.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки спадкоємцем не подано документів на підтвердження права власності ОСОБА_2 на вказане майно. Відсутня інформація щодо зареєстрованих речових прав на вищевказаний об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с.12-14).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.05.2021 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ципко Т.А. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_9 , оскільки спадкоємцем не подано документів на підтвердження права власності ОСОБА_9 на вказане майно. Відсутня інформація щодо зареєстрованих речових прав на вищевказаний об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с.34-37).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

З огляду на наведені положення Закону, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР №1540-06 (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони регулюються нормами ЦК Української РСР (1963 року).

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР (чинного на момент відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Частиною першою статті 529 ЦК Української РСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За змістом статті 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У ст.549 ЦК Української РСР перелічені дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки 13.10.1982 року вона звернулася до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини батька. А тому ОСОБА_1 отримала право на спадщину батька ОСОБА_2 з часу її відкриття, тобто з 08.05.1982 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 дав роз`яснення, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Позивачем не подано правовстановлюючих документів на підтвердження виникнення у ОСОБА_2 за життя права власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до наведеного вище законодавства, яке було чинним до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Навпаки судом встановлено, що за архівними даними обліку станом на 28.12.2021 року у КП «Кременчуцьке МБТІ» не зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інвентарної справи, станом на 03.03.2006 року названий будинок не зданий в експлуатацію.

З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що у ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя не виникло право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємець ОСОБА_1 має право звернутись до суду з позовом про визнання за нею майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17), також у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18), у постанові від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18), у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 347/2273/17 (провадження № 61-45856св18).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат Ірини Миколаївни, про визнання права власності в порядку спадкування.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 18.07.2022 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.