ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/9872/18 Номер провадження 22-ц/814/3289/22Головуючий у 1-й інстанції Семіряд І.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.

Секретар: Даценко Н.В.

за участю адвокат Бачіашвілі М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бачіашвілі Марини Омарівни на заочне рішення Дзержинськогорайонного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни, третя особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання протиправними та скасування рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 позивач звернулась до суду з позовом Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни третя особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання протиправними та скасування рішення.

В обґрунтування позову посилалась на те, що оскаржуваним рішенням державного реєстратора на підставі іпотечного договору від 04.07.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за яким відступлено ПАТ «Альфа-Банк», задоволено вимоги іпотеко держателя шляхом державної реєстрації за ПАТ «Альфа-Банк» права власності на спірну квартиру.

Разом з цим, позивач вказувала, що окремого договору про задоволення вимог з іпотекодержателем не укладала, а отже у відповідача були відсутні підстави для реєстрації права власності на квартиру позивача за ПАТ «Альфа-Банк».

Крім того, вказує, що спірна квартира є предметом іпотеки, якою забезпечено кредитне зобов`язання в іноземній валюті, а отже на звернення стягнення на таке майно поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», а отже право власності за ПАТ «Альфа-Банк» зареєстровано державним реєстратором з порушенням вимог чинного законодавства.

Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №41703383 від 20.06.2018 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Альфа-Банк».

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2018 року позов ОСОБА_2 до Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни, третя особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання протиправними та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №41703383 від 20.06.2018 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Альфа-Банк».

Стягнуто з Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення оскаржила представник відповідача адвокат Бачіашвілі М.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що місцевий суд не врахував, що на момент звернення позивача до суду фактично вже був відсутній предмет спору, оскільки за заявою ПАТ «Альфа-Банк» було скасовано реєстрацію права власності останнього на спірну квартиру.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Місцевим судом встановлено, що 04.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №2001/0708/71-023-Z-1, зареєстрований в реєстрі за № 2634, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» належну їй на праві власності трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний Іпотечний договір було укладено для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №2001/0708/71-023 від 04.07.2008, укладеного відповідно між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 45 000,00 дол. США для придбання нерухомості.

В подальшому АТ «Сведбанк» здійснив відступлення права вимоги за кредитним договором №2001/0708/71-023 від 04.07.2008 ПАТ «Дельта Банк», а 15.06.2012 ПАТ «Дельта Банк» здійснив відступлення права вимоги ПАТ «Альфа Банк» за кредитним договором №2001/0708/71-023 від 04.07.2008.

Внаслідок укладання вказаних угод ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового Іпотекодержателя за Іпотечним договором №2001/0708/71-023- Z -1 від 04.07.2008 року, Іпотекодавцем по якому є - ОСОБА_2 , вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №129508644 від 03.07.2018 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №129462506 від 03.07.2018 року щодо об`єкта нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що 20.06.2018 року державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №41703383, відповідно до якого відповідачем оформлено право власності ПАТ «Альфа Банк» на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,6 кв.м., на підставі іпотечного договору №2001/0708/71-023- Z -1, посвідченого 04.07.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрований в реєстрі за №2634.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку, що оскільки позивач окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладав з іпотекодержателем, отже у відповідача були відсутні підстави для реєстрації права власності на квартиру позивача за ПАТ «Альфа-Банк».

Крім того, суд встановив, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, загальна площа спірної квартири становить 69,6 кв. метрів та не перевищує 140 кв. метрів, використовується як місце постійного проживання позивача, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.07.2018 року, є єдиним житлом позивача, будь-якого іншого нерухомого житлового майна у його власності не знаходиться, доказом чого є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №129508644 від 03.07.2018 року.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

В разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (стаття 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У контексті вибору способу звернення стягнення на іпотечне майно як способу захисту порушеного права потрібно враховувати висновки Конституційного Суду У країни, викладені у рішенні від 09 липня 2002 року № 1 5-рп/2002, яким визначено, що кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно- правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Верховний Суд наголошує на те, що кредитор вправі вчиняти будь-які дії (застосовувати способи звернення стягнення на іпотеку, визначені Законом та договором), спрямовані на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічні правові висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 211/3175/19 (провадження № 61-19386св20).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) викладено висновок, відповідно до якого обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а отже, унеможливлює укладення такого договору та наступну реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки, що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора.

Таким чином, у справі, яка переглядається, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Альфа-Банк», оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу 69,6 кв. м та використовується як місце постійного проживання позивачем.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що прийняте державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №41703383 від 20.06.2018 р., згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (), є протиправним.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат Бачіашвілі М.О. зазначила, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи судом апеляційної інстанції, що мало наслідком порушення її прав на участь у судовому засіданні, надання пояснень, позбавлення можливості захистити свої інтереси.

З матеріалів справи вбачається, що кореспонденція суду направлялась відповідачеві на адресу: АДРЕСА_2 ,яка була зазначена позивачем у позовній заяві.

Матеріали цивільної справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що судом відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, копію позову з додатками, які отримані за довіреністю (а.с.46). Також матеріали справи містять поштове повідомлення, яке отримано за уповноваженою особою за довіреністю для передачі відповідачу (а.с.61).

Докази, на які посилається відповідач в обгрунтування заяви про перегляд заочного рішення, були предметом дослідження суду при заочному розгляді справи та враховані при її вирішені ухвалою суд від 30.08.2021 (а.с.142).

Посилання у скарзі на те, що судові повістки повинні були надсилатися за зареєстрованою адресою відповідача, а не за місцем її роботи, колегія суддів відхиляє, оскільки позов заявлено до державного реєстратора Калініної Л.М., а не як до фізичної особи.

З огляду на роз`яснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зі змісту вказаноих вище роз`яснень Пленуму ВСУ вбачається, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин одночасно: відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд дійшов дійшов висновку, що заявником не доведено та не надано будь-яких доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення.

Інші доводи, викладені відповідачем в скарзі, зводяться лише до незгоди з ухваленим рішенням суду.

Разом з цим, дійшовши вірних висновків щодо обставин справи, судом першої інстанції не було враховане те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Такий висновок кореспондується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18- а (провадження № 11-474апп19, у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19).

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність доповнення мотивувальної частини заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року, та викладення абзацу другого вказаного судового рішення у наступній редакції:

«Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №41703383 від 20.06.2018 р., згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» () та скасувати запис про право власності №26710885 від 18.06.2018 на квартиру за ПАТ «Альфа-Банк» .

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бачіашвілі Марини Омарівни задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинськогорайонного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 змінити.

Викласти абзац другий у наступній редакції:

«Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та визнати незаконним та скасувати запис про право власності №26710885 від 18.06.2018 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов