Провадження № 22-ц/812/552/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 червня 2022 року м. Миколаїв

справа № 477/2210/21

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_4 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області, ухвалене 11 січня 2022 року під головуванням судді Саукової А.А., повний текст судового рішення складений 17 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі- МТСБУ) про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що 26 листопада 2020 року водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі між с. Котляреве та с. Шевченко Вітовського району Миколаївської області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні.

Того ж дня, за цим фактом, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000975.

Як зазначили позивачі, цивільна відповідальність водія ОСОБА_5 в момент ДТП не була застрахована.

27 квітня 2021 року на адресу відповідача направлена спільна заява від батьків померлого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дружини померлого ОСОБА_3 , яка є законним представником малолітньої доньки загиблого - ОСОБА_4 , про виплату страхового відшкодування.

Листами від 14 травня 2021 року та від 05 липня 2021 року МТСБУ повідомило, що не має правових підстав для виплати страхового відшкодування до прийняття відповідного рішення за результатами розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, в зв`язку із чим розгляд заяви зупинено.

На думку позивачів, рішення МТСБУ про наявність підстав для зупинення строків розгляду заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування, оскільки внаслідок ДТП загинула особа (пішохід), а цивільно-правова відповідальність водія в силу вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК України настає незалежно від вини.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь страхове відшкодування у розмірі - 60 000 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 3670 грн 68 коп., три відсотки річних у розмірі 660 грн82коп., інфляційні втрати у розмірі 598 грн. 56 коп., на загальну суму 64 930 грн. 06 коп. кожному, а також відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

У відзиві на позов МТСБУ зазначало, що відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на теперішній час у них відсутні законні підстави для прийняття рішення про здійснення відшкодування шкоди, проте МТСБУ повернеться до розгляду цього питання після отримання рішення, яким буде встановлену винну особу, що спричинила ДТП, та наявність факту незабезпеченості транспортного засобу на дату ДТП полісом обов`язкового страхування.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 січня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_4 , страхове відшкодування у розмірі - по 60 000 грн., а також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі по 3670 грн 68 коп., три відсотки річних у розмірі по 660 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі по 598 грн. 56 коп., на загальну суму по 4 930 грн. 06 коп. кожному, а також по 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу кожному. Стягнуто з МТСБУ на користь держави 1947грн.90коп. судового збору.

В апеляційній скарзі МТСБУ посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову, також просило стягнути з позивачів судовий збір за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначало, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Станом на день подання апеляційної скарги відсутнє будь-яке судове рішення по кримінальному провадженню щодо ДТП, в результаті якої помер ОСОБА_6 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, оскільки не доведені винність діяння водія ОСОБА_5 , причинно-наслідковий зв`язок між вчиненим діянням та завданою шкодою. Також апелянт вказував, що судом не враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 487/3094/17, від 10 травня 2020 року у справі № 532/1374/18. За такого були відсутні і підстави для стягнення з відповідача пені, 3 % річних, інфляційних втрат та витрат на правничу допомогу.

В письмових поясненнях представник позивачів адвокат Ільків М.М., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 січня 2022 року, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначав, що суд першої інстанції з урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обґрунтовано стягнув з відповідача страхове відшкодування, штрафні санкції за прострочення виплати страхового відшкодування та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 26 листопада 2020 року водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі між с. Котляреве та с. Шевченко Вітовського району Миколаївської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні.

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000975, 26 листопада 2020 року були внесені відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відносно ОСОБА_5 .

Відповідно до копій паспортів, свідоцтв про народження та пенсійних посвідчень позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_6 та досягли пенсійного віку, а ОСОБА_4 , 2013 року народження, є малолітньою дитиною померлого ОСОБА_6 . Матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_3 .

Відповідно до "Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010р. № 566, інформація з єдиної бази даних є власністю МТСБУ.

З огляду на викладене, та враховуючи зміст листування сторін про виплату позивачам страхового відшкодування вбачається, що судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що відповідачем визнався той факт, що цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки "АЗЛК 2140", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП не була застрахована.

27 квітня 2021 року позивачі звернулись із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування - шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_6 , у розмірі 60 000 грн на користь кожного, в загальній сумі 180 000 грн, що становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день ДТП.

Згідно листа від 14 травня 2021 року МТСБУ повідомило позивачів що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання МТСБУ відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, а також просило надати додаткові документи до заяви про виплату страхового відшкодування.

05 липня 2021 року на адресу МТСБУ представник позивачів надіслав додаткові документи: довідки про доходи загиблого, про отримання позивачами пенсії по втраті годувальника, а також банківські реквізити ОСОБА_3 та копію ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 червня 2021 року про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Проте листом від 13 липня 2021 року МТСБУ повторно повідомило позивачів, що повернеться до вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування після надання МТСБУ процесуального рішення, яке набрало законної сили, щодо результатів розгляду кримінальної справи (кримінального провадження) за фактом вказаної ДТП, як це передбачено абз. 4 п.36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з МТСБУ на користь позивачів страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є обгрунтованими та відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у меах страхових сум, щ обули чинні на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Пунктом 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспртному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

В пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Так, згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19.

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповіачем не доведено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_6 або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі 242/1930/21.

За такого висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з МТСБУ страхового відшкодування у розмірі по 60 000 грн. на користь кожного з позивачів, що не перевищує мінімального загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого, встановленого п. 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV, є правильним.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності відтермінування МТСБУ прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до набрання законної сили рішення у кримінільній справі за фактом ДТП, яка сталася 26 листопада 2020 року, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони суперечать вищевикладеним положенням законодавства та висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, врахування яких є обов`язковим для суду при ухваленні рішення відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 487/3094/17, від 10 травня 2020 року у справі № 532/1374/18 не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаних справах встановлені інші фактичні обставини.

Заперечень щодо розміру страхового відшкодування, про виплату якого звернулись позивачі, та їх права на отримання такого відшкодування як осіб, що згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого мають право на відшкодування шкоди, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається. За такого, відповідно до ст. 375 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом із тим, колегія суду не може погодитись із висновком суду першої інтанції про наявність правових підстав для стягнення з МТСБУ на користь позивачів пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Так, пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Приписами частини другої статті 625 ЦК Украни передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже підставою для стягнення з МТСБУ пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є встановлення факту прострочення відповідачем виплати страхового відшкодування (регламентної виплати).

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Між тим, пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV також передбачено, що якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, позивачами була надана копія ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 червня 2021 року про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

За таких обставин, дії МТСБУ щодо відтермінування строку прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до набрання законної сили судового рішенням у вказаному кримінальному провадженні відповідає вимогам Закону № 1961-IV, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності, що передбачена пунктом 36.5 статті 36 цього Закону та ст. 625 ЦК України.

На думку колегії суддів таке не суперечить правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 липня 2021 року у справі № 949/1531/20, на які посилались позивачі, оскільки у тій справі встановлені інші фактичні обставини - кримінальне провадження за фактом ДТП перебувало на досудовому розслідуванні, що не є підставою для припинення страховиком (МТСБУ) строку розгляду питання про виплату страхового відшкодування.

З відповіді Жовтневого районного суду Миколаївської області на запит апеляційного суду вбачається, що у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України (судова справа № 477/533/21, судове провадження №1кп/477/155/21) ухвалою судді від 31 березня 2021 року було призначено підготовче засідання, а ухвалою судді від 10 червня 2021 року - призначено до судового розгляду. Розгляд справи дотепер триває.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення в частині стягнення з МТСБУ на користь позивачів пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

З огляду на викладене апеляційна скарга МТСБУ підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат пілягає зміні.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь позивачів, суд першої інстанції обгрунтовано застосував критерії реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру та виходив з конкретних обставин справи. Так, судом було вірно враховано, що у справі містяться процесуальні документи (позов, відповідь на відзив, заява про збільшення позовних вимог), складені від імені трьох позивачів у виді одного процесуального документу, а не трьох окремих заяв за кожним найменуванням; предметом позову є виплата страхового відшкодування за одним страховим випадком, позов поданий від імені трьох позивачів до одного відповідача, підстави, обгрунтування позову та суми відшкодування є однаковими стосовно кожного з позивачів, а також звертаючи увагу на той факт, що договори про надання правової допомоги між адвокатом Ільківим М.М. та кожним з позивачів укладені в один день, а досудове врегулювання спору та листування з відповідачем здійснювалось іншим представником позивачів.

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, враховуючи, що позов задоволено частково, стягнуті з МТСБУ на користь позивачів витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню з 2 000 грн. до 1 840 грн. на користь кожного з позивачів.

Виходячи із принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (92%) розмір стягнутого судом першої інстанції з МТСБУ судового збору на користь держави також підлягає зменшенню: з 1 947 грн. 90 коп. до 1 792 грн. 00 коп.

Позивачі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнені від сплати судового збору

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

МТСБУ за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 2921грн 85коп. (квитанція № 836596 від 01 лютого 2022 року), який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а. с. 86).

Отже МТСБУ має право на відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 222грн00коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 січня 2022 року в частині стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_4 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - відмовити.

Рішення в частині стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_4 , страхового відшкодування в розмірі по 60 000 грн. кожному - залишити без змін.

Рішення в частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого на користь держави судового збору з 1947грн 90коп. до 1792грн 00коп. (одна тисяча сімсот дев`яносто дві гривні), а також зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, що стягнуті на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка є законним представником ОСОБА_4 , з 2 000 грн 00 коп. до 1 840грн 00 коп. (одна тисяча вісімсот сорок гривень) на користь кожного.

Компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 222 грн (двісті двадцять дві гривні) 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складений 30 червня 2022 року