СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/86/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва, заінтересована особа: ОСОБА_2 у виконавчому провадження № 60125120, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2021 р. до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва, заінтересована особа: ОСОБА_2 у виконавчому провадження № 60125120.

Ухвалою суду від 03.11.2021 р. скаргу повернуто скаржнику без розгляду (а.с.155-156).

Постановою Київського апеляційного суду від 02.06.2022 р., ухвалу суду від 03.11.2021 р. скасовано, а справу направлено для продовження розгляду (а.с.183-186).

Звертаючись до суду з даною скаргою скаржник зазначає, що 23.09.2021 р. через ресурс "Дія" йому стало відомо про існування ВП № 30125120 щодо стягнення з нього коштів. Також зазначив, що ухвали про відкриття виконавчого провадження він не отримував, а тому просив дану постанову скасувати, повернути виконавчий лист без виконання та зобов`язати виконавця повідомити скаржника про виконання ухвали суду.

Ознайомившись з матеріалами скарги, вважаю необхідним залишити її без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, а також пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлений судом.

В пункті 16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Зі змісту скарги від 02.11.2021 р. вбачається, що саме 23.09.2021 р., скаржнику стало відомо про відкриття виколнавчого провадження № 60125120 від 28.09.2019 р. (а.с. 149). Проте, як вбачається з матеріалів справи, скаржник звертався до суду з аналогічною скаргою 27.08.2021 р, в якій зазначав, що про відкриття виконавчого проваджеення йому стало відомо 23.08.2021 р (а.с. 140).

Також встановлено, що скаржник про існування постанови про відкриття виконавчого провадження № 60125120 від 28.09.2019 р. знав ще раніше, оскільки як вбачається з ухвали суду від 04.07.2022 р., 11.05.2021 р. останній оспорював розрахунок заборгованості здійснений державним виконавцем.

Таким чином, встановлено, що скаржник був обізнаний про існування постанови про відкриття виконавчого провадження № 60125120 від 28.09.2019 р. набагато раніше ніж зазначено в скарзі 23.09.2021 р., проте не скористався своїй правом, передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у встановлений законом строк. Про існування виконавчого провадженння йому було відомо ще в 2019 році.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, відповідно до ст. 447 ЦПК України.

Приписами ч. 1 ст. 449 ЦПК визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

В свою чергу ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, матеріали скарги не містять доказів про те, що з оскаржуваною постановою від 28.09.2019 р. ОСОБА_1 був ознайомлений лише 23.09.2021 р. і не був обізнаний щодо проведення виконавчих дій, а навпаки матеріали справи містять дані проте, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо відкриття відносно нього виконавчого провадження, оскільки неодноразово оскаржував дії та бездіяльність державного виконавця.

Наведене дає підстави вважати, що скаржником пропущено строк, встановлений положеннями ст. 449 ЦПК України.

Заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин його пропуску поважними матеріали справи не містять.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Цивільне судочинство, відповідно до положень с. 12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, виходячи з того, що скарга не містить заяви про поновлення процесуального строку, за відсутності зазначення поважності причин неможливості вчинити певні процесуальні дії у визначений законом строк, суд приходить до висновку, що підстав для поновлення цього строку не має, оскільки відповідної заяви (клопотання) про поновлення строку на подачу скарги до суду не надходило.

Роз`яснити, що заявник має право повторно звернутися до суду з даною скаргою, подавши одночасно заяву (клопотання) про поновлення строку із зазначенням причин пропуску строку та поданням відповідних доказів на підтвердження викладених обставин.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст. ст. 126, 127, 260, 353, 449 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського РВ ДВС м. Києва, заінтересована особа: ОСОБА_2 у виконавчому провадження № 60125120, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Бабич Н.Д.