Провадження № 2/369/592/22
08.07.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Волчко А.Я.,
за участю секретаря Миголь А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21 листопада 2018 року, відповідач- ОСОБА_2 , отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 504000,00 грн. (п`ятсот чотири тисячі гривень 00 коп.), що за середнім курсом продажу валюти в місті Києві, на момент передачі коштів, складав еквівалент 18 000,00 доларів США.
Зазначені кошти Відповідач отримав в борг на підставі Заяви (боргової розписки) від 21 листопада 2018 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бібіком Сергієм Васильовичем зареєстрованої в реєстрі за №1137. Відповідно до Заяви Відповідач зобов`язувався повернути Позивачу борг в гривнях (в еквіваленті 18 000,00 доларів США) і в повному обсязі не пізніше 30 квітня 2019 року.
У встановлений строк Відповідачем борг не повернуто. Оскільки всі спроби Позивача зв`язатися з Відповідачем та поспілкуватися з приводу виконання взятих на себе зобов`язань, Відповідачем були проігноровані, Адвокат звернувся 29.07.2019 року до Відповідача з претензією про повернення боргу. Однак на Претензію Відповідач також не відреагував та борг не повернув.
Станом на дату подання позовної заяви до суду Відповідач борг повернув частково в розмірі лише 3000,00 доларів США. Станом на 22.10.2020 року залишається не повернутою сума 15 000,00 доларів США.
Таким чином, сума боргу Відповідача перед Позивачем становить 424 105,50 гривень, станом на день звернення до суду згідно офіційного курсу НБУ з розрахунку, що 1 долар США еквівалентно 28,2737 грн.
Посилаючись на викладене вище та законодавство, позивач просить суд стягнути з Відповідача суму основного боргу у розмірі 424 105,50 гривень та, зв`язку з неоплатою заборгованості, Позивач нарахував Відповідачеві 3% річних у розмірі 18 864,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 772,02грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 82 165,67 грн., які також просить стягнути з Відповідача.
Ухвалою судді від 14.12.2020 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено розгляд справи на 26.02.2021.
Позивач в судове засідання 26.02.2021 з`явився. Відповідач у судове засідання не з`явився. Розгляд справи відкладено на 20.05.2021.
Позивач в судове засідання 20.05.2021 з`явився. Відповідач у судове засідання не з`явився.
Ухвалою суду від 20.05.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті на 28.09.2021.
У судове засідання 28.09.2021 сторони не з`явились та розгляд справи відкладений на 09.12.2021.
У судове засідання 09.12.2021 з`явився позивач. Відповідач у судове засідання не з`явився. Розгляд справи відкладений на 16.03.2022.
16.03.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з введенням воєнного стану з 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022/2022-02-24 «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому розгляд справи призначено на 09.06.2022. Судове засідання 09.06.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та розгляд справи призначено на 08.07.2022.
Відповідач у судове засідання не з`явився.Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду невідомі.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дав відповідачеві- ОСОБА_2 , а останній отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 504000,00 грн. (п`ятсот чотири тисячі гривень 00 коп.), що за середнім курсом продажу валюти в місті Києві, на момент передачі коштів, складав еквівалент 18 000,00 доларів США.
Вказане підтверджується тим, що зазначені кошти Відповідач отримав в борг на підставі Заяви (боргової розписки) від 21 листопада 2018 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бібіком Сергієм Васильовичем зареєстрованої в реєстрі за №1137, копія якої є в матеріалах справи. Відповідно до Заяви Відповідач зобов`язувався повернути Позивачу борг в гривнях (в еквіваленті 18 000,00 доларів США) і в повному обсязі не пізніше 30 квітня 2019 року.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм.
Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання).
Отже, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки від 21 листопада 2018 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бібіком Сергієм Васильовичем зареєстрованої в реєстрі за №1137, та яка оглянута судом, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти позивачу до 30.04.2019 року.
У встановлений строк, тобто до 30.04.2019, Відповідачем борг не повернуто. З метою врегулювання спору в досудовому порядку адвокат позивача звернувся 29.07.2019 року до Відповідача з претензією про повернення боргу, докази відправки якої є в матеріалах справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої 3 сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом
Матеріали справи не містять доказів повернення боргу Відповідачем. Як не заперечує Позивач, станом на дату подання позовної заяви до суду Відповідач борг повернув частково в розмірі лише 3000,00 доларів США. Станом на 22.10.2020 року залишається не повернутою сума 15 000,00 доларів США.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази,які містять інформацію щодопредмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розглядусправи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно дост. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 82 цього Кодексу.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.
З усього вищезазначеного вбачається, що сума боргу Відповідача перед Позивачем становить 424 105,50 гривень, станом на день звернення до суду згідно офіційного курсу НБУ з розрахунку, що 1 долар США еквівалентно 28,2737 грн.
Також Позивач нарахував Відповідачеві 3% річних у розмірі 18 864,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 772,02грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 82 165,67 грн., які також просить стягнути з Відповідача.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.
Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року №6-1946цс15. Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року №459/3560/15-ц. Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі №6-42цс11).
Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимог Позивача в частині стягнення 3% річних у розмірі 18 864,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 772,02 грн. за розрахунком Позивача, починаючи з 30.04.2020 року по 22.10.2020 року.
Згідно умов розписки від 21 листопада 2018 року посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бібіком Сергієм Васильовичем зареєстрованої в реєстрі за №1137, Відповідач зобов`язувався у випадку несвоєчасного повернення коштів нести відповідальність згідно чинного законодавства України.
Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Отже, передумовою для стягнення пені є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.
В силу ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимог Позивача в частині стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 82 165,67 грн., за розрахунком Позивача, починаючи з 22.10.2019 року по 22.10.2020 року.
Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 5 349,08 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України.
Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст.4,5,12,18,19,23,30,76-81,259,263-268,273,351,352,354ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ) суму основного боргу у розмірі 424 105,50 гривень, 3% річних у розмірі 18 864,84 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 772,02 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 82 165,67 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 5 349,08 грн.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 02.09.2010 року, РНОКПП НОМЕР_1 , Місце реєстрації: АДРЕСА_2
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко