Справа № 242/6351/21
Провадження № 2/242/154/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22 липня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гречка К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що він з 09.11.2009 року по 05.07.2021 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля». 05.07.2021 року його було звільнено за ст. 38 КпЗП України за власним бажанням. Відповідач заборгував йому заробітну плату, яку остаточно сплатив лише 22.10.2021 року шляхом безготівкового зарахування коштів в розмірі 3268 грн. 01 коп. на розрахунковий рахунок позивача в АТ «Ощадбанк». Таким чином, відповідачем було затримано виплату заробітної плати з 05.07.2021 року по день фактичного розрахунку, тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає у розмірі 95 298 грн. 06 коп. (з розрахунку 78 днів *1221 грн. 77 коп.). Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95 298 грн. 06 коп., та судовий збір.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
З матеріалів справи, вбачається, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.03.1989 року, ОСОБА_1 прийнято до ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті з 09.11.2009 року, відповідно до наказу № 187к від 12.11.2009 року.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.03.1989 року, ОСОБА_1 05.07.2021 року звільнено з роботи за власним бажанням згідно з ст.38 КЗпП України, відповідно до наказу 107к від 05.07.2021 року
Як вбачається з довідки № 418/10р від 23.10.2021 року, виданої ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», станом на 23.10.2021 року ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі відсутня.
Згідно з виписки по картковому рахунку за період з 01.07.2021 по 30.11.2021 р., безготівковим зарахуванням коштів ОСОБА_1 було зараховано заробітну плату, а саме: 01.07.2021 року за квітень 2021 року у розмірі 2554 грн. 44 коп.; 09.07.2021 року за травень 2021 року у розмірі 1 354 грн. 02 коп.; 09.07.2021 року за квітень 2021 року у розмірі 1 213 грн. 73 коп.; 16.07.2021 року за травень 2021 року у розмірі 2867 грн. 03 коп.; 23.07.2021 року за травень 2021 року у розмірі 2866 грн. 27 коп.; 30.07.2021 р. за травень 2021 року у розмірі 2309 грн. 62 коп.; 06.08.2021 року за травень 2021 року у розмірі 2788 грн. 17 коп.; 13.08.2021 р. за травень 2021 року у розмірі 2708 грн. 81 коп.; 20.08.2021 року за червень 2021 року у розмірі 1653 грн. 06 коп.; 20.08.2021 р. за травень 2021 року у розмірі 1035 грн. 75 коп.; 27.08.2021 року за червень 2021 року у розмірі 2704 грн. 37 коп.; 30.08.2021 р. за червень 2021 року у розмірі 1546 грн. 81 коп.; 03.09.2021 року за червень 2021 року у розмірі 2704 грн. 94 коп.; 10.09.2021 р. за червень 2021 року у розмірі 2254 грн. 22 коп.; 17.09.2021 року за червень 2021 року у розмірі 1546 грн. 81 коп.; 17.09.2021 р. за червень 2021 року у розмірі 2554 грн. 63 коп.; 24.09.2021 року за червень 2021 року у розмірі 3156 грн. 59 коп.; 01.10.2021 р. за липень 2021 року у розмірі 3020 грн. 74 коп.; 08.10.2021 року за липень 2021 року у розмірі 2777 грн. 57 коп.; 13.10.2021 р. за липень 2021 року у розмірі 3016 грн. 63 коп.; 22.10.2021 року за липень 2021 року у розмірі 3 268 грн. 01 коп.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Згідно довідки № 418/10р від 23.10.2021 року, виданої ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення складає 1221 грн. 77 коп.
Позивач в позовній заяві зазначив розрахунок середнього заробітку з моменту звільнення до моменту фактичної виплати заробітної плати, а саме з 05.07.2021 по 22.10.2021 року складає 78 робочих днів та просить стягнути середній заробіток на момент звернення до суду 95 298, 06 грн.( з розрахунку 78 х 1221,77 грн.).
Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи».
Тобто, день звільнення ОСОБА_1 це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.
Отже, оскільки останнім днем роботи ОСОБА_1 був «05 липня 2021 року», тому суд вважає необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після його звільнення 06.07.2021 року.
Згідно листа № 3501-06/219 від 12.08.2020 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» кількість робочих днів позивача з 06.07.2019 року по 22.10.2021 року виходячи із зазначеного листи складає 77 днів.
Таким чином, сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 94 076 грн. 29 коп. з розрахунку 1221 грн. 77 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 77 (кількість робочих днів з наступного дня звільнення по день фактичного розрахунку).
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку у сумі 953,00 грн.
Таким чином, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог, а саме в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку у сумі 940 грн. 80 коп. (98,72%).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 40, 47, 83, 116, 117,127, 232, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 200, 206-207, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
Сума, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.
В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Владимирська