Провадження № 2/521/1946/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2021р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він з 17.11.2016р. перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 на посаді маркетолога. Його робочим місцем було за адресою: АДРЕСА_1 . 30.01.2019р. у вищевказаному приміщенні відбулася пожежа та воно було опломбоване. У зв`язку з тим, що роботодавець не організував належним чином інше робоче місце, позивач виконував свої трудові обов`язки за місцем проживання.

Після тривалої переписки з відповідачем щодо належної організації робочого місця та продовження трудових відносин 02.09.2021р. відповідач направив наказ №42 від 02.12.2019р. про звільнення позивача на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, зарплатну відомість №24 від 02.12.2019р. З тексту цього наказу позивач дізнався, що йому начебто направлявся лист №05/06-3 від 05.06.2019р. про зміну істотних умов праці а саме переведення до АДРЕСА_2 , однак позивач такого листа не отримував тому і не знав, що у роботодавця змінилися умови праці.

Позивач звернувся зі скаргою до Державної служби з питань праці щодо проведення позапланованих заходів перевірки обставин такого звільнення та отримав відповідь Головного управління з питань праці Харківської області, яким підтверджено факти про неповідомлення належним чином позивача про зміну умов праці.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не тільки не повідомив позивача про зміну істотних умов праці, але і не отримав незгоди на продовження роботи на нових умовах.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ №42 від 02.12.2019р. про його звільнення, поновити його з 02.12.2019р. на посаді фахівця з методів розширення ринку збуту (маркетолог) фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з виплатою йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Позивач та його представник в призначене судове засідання не з`явилися, однак надали до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. Надали свої пояснення, в яких заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивача на підставі наказу №25 від 16.11.2016р. прийнято на посаду фахівця з методів розширення ринку збуту (маркетолог) на підставі трудового договору.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Відповідно до ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно, саме на власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва та праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці. Попередження це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. (справа №761/8658/16-ц)

Відповідач надіслав на адресу позивача, яка ним зазначена і в позовній заяві, листа №05/06-3 від 05.06.2019р., в якому зазначав, що відповідно до договору оренди від 01.10.2018р. ОСОБА_3 передав в оренду ФОП ОСОБА_2 для ведення господарської діяльності, а саме: в якості офісу-складу, нежитлові приміщення загальною площею 548,50кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії договору від 01.10.2018р. оренди нежитлових приміщень закінчується 30.09.2019р. У зв`язку з тим, що строк дії договору оренди закінчується, а його продовження не планується, повідомляється про переведення ОСОБА_1 з 01.10.2019р. на роботу за адресою: АДРЕСА_2 . Просив надати письмову згоду на переведення до нового міста праці. Зазначений лист направлено 05.06.2019р. позивачу рекомендованим повідомленням з описом цінного листа за трекінговим номером 570. Вказаний лист повернувся на адресу відповідача з відміткою засобів поштового зв`язку «за письмовою заявою одержувача (оригінал листа та конверта відповідач надіслав на адресу суду) (т.1 а.с.100-104)

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.04.2018р. (справа № 800/547/17) зазначала, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належними.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В матеріалах справи наявна велика кількість актів про відсутність позивача без поважних причин на робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 01.02.2019р. по 26.09.2019р, а також за період з 01.10.2019р. по 29.11.2019р. на робочому місці за адресою: АДРЕСА_2 . (т.2 а.с.35-244)

Матеріали справи містять декілька листів, надісланих відповідачем на адресу позивача, в яких зазначалося, що він з 01.02.2019р. по теперішній час не з`являється на робочому місці та ухиляється від виконання своїх робочих обов`язків. Також зазначено, що попри опломбування входу до складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з пожежею, що трапилася 30.01.2019р., офісне приміщення за цією адресою жодним чином не постраждало та продовжує свою роботу у штатному режимі, а отже у нього є всі умови для роботи та вирішення завдань, що потребують якнайшвидшого виконання. Водночас в листах міститься прохання невідкладно повернутися до роботи, підписати оновлені Загальні посадові обов`язки та Посадові обов`язки співробітника та надати пояснення щодо підстав систематичної відсутності на робочому місці. Зазначені листи направлялися позивачу цінними листами з описом вкладення та частково були отримані позивачем, про що свідчать повідомлення про вручення. (т.2 а.с.13-34)

Згідно листа ФОП ОСОБА_2 на ім`я позивача від 09.07.2019р. за №09/07/19 позивач вранці 04.07.2019р. прибув до офісу за адресою: АДРЕСА_1 , однак на запитання виконавчого директора щодо причин своєї відсутності на робочому місці в період з 01.02.2019р. по 03.07.2019р. та щодо причин ухилення від виконання своїх трудових обов`язків не було надано жодних пояснень та їх документального підтвердження. Крім того, близько 10 год. ранку позивач покинув зазначене офісне приміщення і до кінці робочого дня на робочому місці так і не з`явився.(т.2 а.с.19)

Однак, незважаючи на прийняті відповідачем заходи, позивач не з`являвся на своєму робочому місці ні за старою, ні за новою адресою, не виконував покладені на нього трудові обов`язки, не надіслав жодної відповіді на чисельні звернення роботодавця тим самим фактично відмовився від виконання своїх трудових обов`язків та від переведення з 01.10.2019р. в іншу місцевість.

Згідно п.6 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

У зв`язку з наведеним, відповідачем прийнято наказ №42 від 02.12.2019 року, яким звільнено ОСОБА_1 на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України (відмова від переведення в іншу місцевість (зміна умов праці).

Наказ №42 від 02.12.2019 року у двох екземплярах з печаткою та підписом, зарплатна відомість №24 від 02.12.2019 року, відповідь на вимогу від 03.08.2021 року, лист на повернення одного наказу направлялися на адресу позивача ( АДРЕСА_3 ) з описом цінного листа:

02.12.2019 року, повернуто відправнику «за закінченням терміну зберігання», накладна №660; (т.2 а.с.11)

13.08.2021 року, повернуто відповідачу «за закінченням встановленого терміну зберігання», накладна №827; (т.2 а.с.9-10)

02.09.2021 року, отримано позивачем 08.09.2021 року, накладна №830. (т.2 а.с.8)

21.10.2021р. представник позивача адвокат Бандиш Г.І. звернулася до Державної служби з питань праці зі скаргою, в якій просила провести позапланову перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання законодавства про працю, посилаючись на наказ ФОП ОСОБА_2 №42 від 02.12.2019р. та отримала відповідь Головного управління держпраці у Харківській області від 16.11.2021р. щодо проведеної перевірки, в якій рекомендовано звернутися до суду.(т.1 а.с.86-90)

Також в матеріалах справи наявна відповідь Головного управління держпраці у Харківській області від 30.08.2019р., з якої вбачається, що станом на момент інспекційного відвідування трудові відносини за ініціативою роботодавця з ОСОБА_1 не розірвано, дія безстрокового трудового договору від 17.11.2016р. триває. (т.1 а.с.13-15)

У відповідності до вимог ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд зазначає, що позивачу стало відомо про існування наказу №42 від 02.12.2019 року про його звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України ще 08.09.2021р. До Малиновського районного суду м. Одеси позивач в особі адвоката Бандиш Г.І. звернувся 24.12.2021р., тобто з пропуском встановленого законом строку. Клопотань про його поновлення до суду не надходило.

Відповідно до ст.ст.77, 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини ,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів направлення його листів на адресу відповідача за період з 01.02.2019р. по 02.12.2019р. з приводу з`ясування питань щодо його робочого місця та продовження трудових відносин з відповідачем.

Що стосується стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що оскільки доводи позивача з приводу його незаконного звільнення не знайшли підтвердження в судовому засіданні то і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а отже в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 21, 32, п.6 ст.36, 232-233 КАЗпП України, ст.ст.76-78, 81, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2022 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН