Справа № 183/4942/20
№ 2/183/2458/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Городецького Д.І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Державної казначейської служби України про відшкодування завданої моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

09 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду до Держави України в особі військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Державної казначейської служби України про відшкодування завданої моральної шкоди.
На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що у відповідності до контракту про проходження ві1йськової служби у Збройних Силах України він поступив на військову службу з 13 листопада 2012 року строком на 3 роки.
По закінченню строку контракту йому було протиправно відмовлено у звільненні з військової служби з посиланням на те, що строк контракту автоматично продовжено, оскільки дії особливий період.
ОСОБА_2 зазначає, що, не погоджуючись з позицією відповідача, він звернувся з відповідним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 щодо його звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 р. у справі № 804/6132/16 його позовні вимоги було задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту та зобов`язано відповідача звільнити його, ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 13.11.2012 р. за п. а) ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Таким чином, факт порушення прав позивача з боку органу державної влади підтверджений судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Позивач ОСОБА_2 зазначає, що протиправними діями (бездіяльністю) відповідача йому було завдано моральну шкоду:
-принижено його честь та гідність, як громадянина України;
-він був змушений змінити запланований ритм життя, звертатися до суду за захистом своїх прав;
-він переживав сильні хвилювання, що призвели до погіршення самопочуття;
-тривалий час був позбавлений можливості реалізації своїх трудових та сімейних планів, оскільки перебував у відносинах з майбутньою дружиною і невизначеність у звільненні спричиняла негативний вплив у відносинах з нареченою.
Моральну шкоду він оцінює у розмірі 400 000,00 грн.
Враховуючи наведене, посилаючись на приписи ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд стягнути з Держави України в особі військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) на його користь шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на відшкодування завданої моральної шкоди 400 000,00 грн.
Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року відкрите провадження у справі, у відповідності до ухвали суду розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
10.12.2020 р. військова частина-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) звернулася до суду відзивом на позов, у відповідності до якого військова частина не визнала позовних вимог ОСОБА_2 , просила суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди, ним не надано жодного доказу того, що діями військової частини йому були заподіяні душевні страждання, також взагалі позивачем не обґрунтовується розмір моральної шкоди в сумі 400 000,00 грн..
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позов у повному обсязі, посилалася на підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги.
Представник відповідача - військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення судового засідання.
Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення судового засідання.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до нижченаведеного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлено, що 23 липня 2016 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом ухвалено постанову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
У відповідності до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду встановлено, що 13.11.2012р. між ОСОБА_2 (військовослужбовець) та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 укладено контракт, згідно умов якого ОСОБА_2 добровільно бере на себе зобов`язання з проходження військової служби у Збройних силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим контрактом. Відповідно пункту 3 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки. Пунктом 4 визначено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами. Контракт набрав чинності з 13.11.2012 року.
Факт прийняття на військову службу закріплений у військовому квитку Серія НОМЕР_4 виданий Джанкойським військовим комісаріатом АР Крим 24.11.2009 року, відповідно якого позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 (з 27.07.2015 р. військова частина польова пошта НОМЕР_3 ) з 13.11.2012 року наказ № 2, а 01 вересня 2015 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 видано наказ № 200, яким продовжено строк контракту ОСОБА_2 про проходження військової служби до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладання нового контракту, з 13.11.2015р.
Судом встановлено, що позивач 12 лютого 2016 року звернувся до командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 полковника ОСОБА_4 з проханням звільнити його з військової служби за контрактом у зв`язку з закінченням строку дії контракту.
01.04.2016 року ОСОБА_2 було надано відповідь на рапорт від 12.02.2016 року про небажання продовжувати термін військової служби та з проханням звільнити з військової служби за контрактом у зв`язку із закінченням строку дії контракту, де зазначено, що в Україні діє особливий період та згідно з п.2 ч.9 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на даний час у командування військової частини відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_2 з військової служби за контрактом у зв`язку із закінченням строку контракту.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - було задоволено частково:
-визнано протиправними дії Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 13.11.2012 року, за п. а) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
-зобов`язано Військову частину - польова пошта НОМЕР_3 звільнити ОСОБА_2 з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 13.11.2012 року, за п. а) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
-в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постанова суду набрала законної сили 06.03.2017 року.
Таким чином, протиправність дій Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 13.11.2012 року, за п. а) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, та у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не доказуються при розгляді цієї справи.
На підставі ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, яка заподіяла її.

Згідно до ст. 23 ЦК України,
1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктом 2 частини 2 статті 23 ЦПК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У відповідності до частин 3, 4 та 5 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В той же час, незважаючи на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2016 року, якою встановлено протиправність дій Військової частини - польова пошта НОМЕР_3 по відношенню до позивача ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що позивачем заявлено вимоги до неналежного позивача.
Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Так, у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, станом на дату укладення контракту 13.11.2012 р.) цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Частиною 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
У відповідності до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.
Згідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджених Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Пунктом 15 Положення визначено, що з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби;
У відповідності до п. 16 Положення, право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається:
1) Міністру оборони України - з особами, що призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання вищого офіцерського складу;
2) посадовій особі, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади, - з особами, що призначені або призначаються на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачено військове звання від рядового складу до старшого офіцерського складу;
3) посадовій особі, якій надано право звільняти з військової служби, - з особами, яким продовжено військову службу понад граничний вік перебування на військовій службі;
4) керівнику вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - з курсантами цих закладів про проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
Право на укладення нового контракту про проходження військової служби надається посадовим особам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту.
Пунктом 34 Положення визначено, що контракт припиняється (розривається):
-у день закінчення строку контракту;
-у день присвоєння прапорщику (старшому прапорщику), мічману (старшому мічману) військового звання офіцерського складу;
-у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового розірвання контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України);
-у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу;

-у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим.
Згідно до п. 35 Положення, Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами "а", "б", "в", "г", "е", "є", "ж", "и", "і" та "ї" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
Таким чином, правовідносини щодо проходження військової служби у Збройних Силах України у відповідності до вищенаведених норм законодавства України та контракту виникли не між ОСОБА_2 та військовою частиною НОМЕР_2 , а між ОСОБА_2 та Міністерством оборони України, від імені якого, під час укладення контракту, діяв командир військової частини НОМЕР_2 .
Крім того, у разі закінчення строку дії контракту - контракт припиняється, а військовослужбовець звільняється з військової служби не за рішенням юридичної особи - військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), а за рішенням командування військової частини, і зазначене командування діє від імені особи, з якою укладено контракт від імені Міністерства оборони України.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Держави України в особі військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), Державної казначейської служби України про відшкодування завданої моральної шкоди відмовити.

Судові витрати покласти за рахунок держави.

Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-відповідач: Військова частина-польова пошта НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місцезнаходження юридичної особи: 51270, смт. Гвардійське, Новомосковський район, Дніпропетровської області;

-відповідач: Державна казначейська служба України, , місцезнаходження юридичної особи: 01601, вул. Бастіонна, м. Київ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 18 листопада 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький