ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14032/18

Провадження № 22-ц/4820/1239/22

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2022 року, суддя Палінчак О.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення та скасування тимчасового обмеження у праві виїду за межі України,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке було застосовано до нього відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року та розстрочення виконання судового рішення.

Мотивуючи заяву зазначив, що 11 лютого 2019 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 398414,38 грн. боргу за розпискою, в тому числі 16932,61 грн. 3% річних, 80347,16 грн. процентів за користування коштами, 3984,14 грн. сплаченого судового збору. Вказав, що він не вчиняв дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, у нього відсутня об`єктивна можливість погашення заборгованості у зв`язку з відсутністю майна і доходів. В той же час, усвідомлюючи свій обов`язок по сплаті заборгованості, ним вживаються всі можливі дії, спрямовані на формування фінансової спроможності виконати рішення суду. Обмеження у праві виїзду за кордон не сприяє належному виконанню рішення суду, оскільки позбавляє його можливості працевлаштування за кордоном. Заявою про довіру на виконання праці іноземцю від 28 грудня 2020 року його запрошено на працевлаштування на посаду оператора машин та пристроїв для виробництва пластикових вікон у товаристві ОСОБА_3 , що знаходиться на території Республіка Польща, що дозволить йому отримати дохід і забезпечить виконання рішення суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 рішення суду не виконав, а тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є забезпеченням виконання судового рішення. При цьому заявник в процесі здійснення виконавчого провадження №59336051 сплатив лише 250 грн. з суми боргу у майже 500000 грн., з яких стягувач фактично отримав лише 45 грн. При цьому, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження обставин щодо неможливості працевлаштуватися в Україні, виконувати належним чином свої зобов`язання по сплаті боргу на користь ОСОБА_2 , справа не містить обставин, які б вказували на неможливість виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано всіх обставин, які мають значення для справи. Зокрема, не враховано зазначені ним підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та розстрочення виконання судового рішення. На думку апелянта, щодо нього застосовано найсуворіший захід, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, який порушує його конституційні права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. За твердженням стягувача, ОСОБА_1 , з метою ухилення від цивільної відповідальності, після його звернення з вимогою про повернення боргу, провів відчуження належної йому частки у нерухомому майні на користь своєї дочки. При цьому, боржник займається не легалізованою підприємницькою діяльністю, отримуючи відповідні доходи, однак рішення суду не виконує. У період з 2016 року до сьогодні, боржник не провів з ним жодних розрахунків, не намагався сплатити борг, що вказує на зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами з метою затягування процесу виконання судового рішення.

В судове засідання апелянт та його представник не з`явилися, в апеляційній скарзі просили суд розглянути справу без їх участі, апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_2 в суд не з`явився, у відзиві просив розгляд справи судом провести без його участі.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 398414,38 грн. боргу за договором позики, 16932,61 грн. - 3 % річних, 80347,16 грн. процентів за користування коштами. Вирішено питання про судові витрати (т.1, а.с. 61).

На виконання рішення суду Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області 08 квітня 2019 року видав виконавчий лист № 686/14032/18.

11 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59336051 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно (т. 1, а.с. 81, 82).

Згідно з постановами від 11.06.2019 року та від 12.06.2019 року, у ВП № 59336051 на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а також на грошові кошти, які містяться на рахунках боржника у банківських установах, накладено арешт (т. 1, а.с. 85).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.12.2019 року, залишеною без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 13.02.2020 року, задоволено подання державного виконавця та встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа, до виконання ним своїх зобов`язань по сплаті боргу у виконавчому провадженні № 59336051.

11.09.2019 року на адресу Першого ВДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він зазначив, що не ухиляється від виконання рішення суду та усвідомлює наявність обов`язку по сплаті заборгованості, однак через скрутний майновий стан здійснив лише часткове погашення боргу, на суму 250 грн. (т. 1, а.с. 100-101).

Розпорядженням № 59336051 від 11.09.2019 року грошові кошти, що надійшли 06.09.2019 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 686/14032/18, виданого 08.04.2019 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, перераховано 45 грн. на користь ОСОБА_2 , 5 грн. виконавчого збору, 200 грн. витрат виконавчого провадження (т. 1, а.с. 103).

Згідно з актами державного виконавця від 02.09.2019 року (т. 1, а.с. 104), 19.11.2019 року (т. 1, а.с. 105), 28.11.2019 року (т. 1, а.с. 109), виклику державного виконавця №70067/14.19-30 від 18.11.2019 року (т. 1, а.с. 108), ОСОБА_1 повідомлявся про наявність відкритого виконавчого провадження та необхідність з`явитися до державного виконавця. Однак на зазначені виклики боржник не реагував, до державного виконавця не з`являвся, декларацію про доходи не подав.

В той же час, 02.12.2019 року на адресу Першого ВДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він повідомив про неможливість прибуття на виклик державного виконавця у зв`язку з перебуванням за межами міста Хмельницького (т. 1, а.с. 111).

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання у здійснення особою права на свободу пересування.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», (далі - Закон № 1404-VIII), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», (далі - Закон № 3857-XII), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За приписами ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За змістом ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 7 ст. 435 ЦПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Враховуючи суму заборгованості ОСОБА_1 , яка за рішенням суду становить 499678,29 грн., розмір грошового зобов`язання, який було сплачено боржником на користь стягувача до цього часу, який становить 45 грн., зобов`язання останнього не можна вважати виконаним належним чином та таким, що дає підстави для скасування обмежувальних заходів.

Доказів на підтвердження обставин щодо зміни матеріального стану ОСОБА_1 , захворювання його або членів його сім`ї, а також інших обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заявником не надано.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не наведено доказів на підтвердження обставин щодо його неможливості працевлаштування в Україні.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення принципу пропорційності не заслуговує на увагу, оскільки застосоване до боржника тимчасове обмеження ґрунтується на законі, переслідує одну з легітимних цілей, передбачених ч. 3 ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, знаходиться у справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування).

На думку колегії суддів, таке обмеження сприятиме виконанню судового рішення у справі про стягнення заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини у пункті 58 рішення від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, які брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 липня 2022 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова