Справа №490/5763/19 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О. А.
Провадження №22-ц/812/431/22 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О. С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк» (теперішня назва Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Зоря Владленівна, Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту з майна,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду вищевказаний позов, який в подальшому уточнювала та обґрунтовувала наступним.

Позивач зазначала, що 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В. вчинено виконавчий напис №719, яким звернуто стягнення на нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. "А" нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв.м; нежитлові приміщення підповерху площею 153,2 кв.м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітина площею 448,4 кв.м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв.м у рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 13 671 803,03 грн, яка складається з процентів за користування кредитом, що нараховані за період з 23.06.2009 року по 15.02.2012 року у сумі 6 346 686,99 грн; пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом, нарахованої за 182 дні прострочки, у розмірі 4 590 040, 00 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, нарахованої за 182 дні прострочки, у сумі 2 735 076, 04 грн. Строк, за який провадилося стягнення з 23.06.2009 по 15.02.2012.

На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем 28 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження №57981652, у межах якого того ж дня було накладено арешт на вищезазначене майно та розпочато дії, направлені на його реалізацію.

Позивач зазначала, що нотаріусом не було встановлено безспірність заявленої Банком заборгованості. Також нею не було отримано письмового повідомлення про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Станом на час звернення з позовом до суду строк звернення до виконання виконавчого напису сплив.

Щодо строків звернення до суду позивач зазначала, що звернулася з позовом у межах строку позовної давності, оскільки лише з моменту ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у липні 2019 року їй стало відомо, що 28.12.2018 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №719 від 04 жовтня 2012 року та зняти арешт, накладений постановою від 05.01.2019 у виконавчому провадженні №57981652.

АТ «Сбербанк» (теперішня назва АТ «Міжнародний резервний банк») проти задоволення позову заперечувало, вказуючи на те, що позов пред`явлено із порушенням строків, оскільки ОСОБА_1 достеменно знала про наявність оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса з жовтня 2012 року, оскільки його неодноразово було пред`явлено до виконання, про що їй повідомлялося.

Також Банком заперечувалась наявність заявлених позивачем порушень з боку приватного нотаріуса під час видачі виконавчого напису.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення строків пред`явлення виконавчого напису до виконання Банком вказано на те, що пред`явлення виконавчого напису 05 листопада 2012 року не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У свою чергу вимоги позивача щодо зняття арешту з нерухоме майна мають вирішуватись в межах відкритого виконавчого провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2019 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23 липня 2019 року, зупинено стягнення за виконавчим написом №719 від 04 жовтня 2012 року, який вчинено приватним нотаріусом Журавльовою З. В., до набрання судовим рішенням по справі законної сили. У порядку зустрічного забезпечення зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок суду 75 000 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року та постановою Верховного Суду від 10 вересня 2020 року зазначену ухвалу залишено без змін.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04 жовтня 2012 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В., який зареєстрований в реєстрі за №719.

У задоволенні вимог про зняття арешту з предмета іпотеки, накладеного постановою від 05.01.2019 у виконавчому провадженні №57981652, відмовлено.

З АТ "Міжнародний резервний Банк" (АТ "Сбербанк") на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 840,60 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що досліджені докази вказують на порушення Банком та нотаріусом вимог законодавства, що регламентують порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом, а саме ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, а також не було підтверджено безспірності боргового зобов`язання. Крім того, вчинення виконавчого напису було здійснено поза межами строку закінчення договору, яким є дата 07 січня 2009 року.

Не погодившись з рішенням суду у задоволеній частині позовних вимог ОСОБА_1 , Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Банк вказував, що ним було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення ОСОБА_1 про невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору та необхідності нею погасити заборгованість. ОСОБА_1 у суді не було спростовано розмір заборгованості, заявленої під час звернення до нотаріуса. При вчиненні виконавчого напису нотаріус дотримався процедур, передбачених законодавством, а ОСОБА_1 знала про його існування, оскільки державна виконавча служба під час виконання виконавчого напису нотаріуса надсилала їй кореспонденцію. До того ж ОСОБА_3 , який є зятем позивача, був присутній при арешті державним виконавцем предмета іпотеки у 2012 році.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

24 червня 2008 року між ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредит в сумі 12 610 000,00 грн зі сплатою 19,00 % річних строком до 24 червня 2013 року.

Того ж дня, ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, за умовами якого позивач мала відповідати за зобов`язаннями позичальника згідно з умовами договору №16-Н/08/19/ФО/П від 24.06.2008. Предметом іпотеки виступили нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. А нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв.м; нежитлове приміщення підповерху площею 153,2 кв.м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітини площею 448,4 кв.м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв.м.

З повідомлення-вимоги Банку до ОСОБА_1 від 18.01.2012 випливає, що АТ «Сбербанк Росії» повідомив її, що станом на 16 січня 2012 року заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 24.06.2008 становила 53 875 844,94 грн та складалася з заборгованості за кредитом у сумі 12 610 000 грн, процентів за користування кредитом у сумі 8 074 526,05 грн, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом у сумі 33 191 318,89 грн. ОСОБА_3 в обумовлений договором та Банком строк заборгованості не сплатив, тому Банк вимагав сплати вказаної заборгованості ОСОБА_1 у строк не пізніше 30 календарних днів. Банк попередив її, що у випадку не сплати заборгованості він залишає за собою право на звернення стягнення на предмет іпотеки одним із способів, передбачених законом або договором іпотеки, у тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або подачі позову до суду (т.1 а.с.220).

Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримано не було, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке містить позначку пошти про його повернення у зв`язку з закінченням строку зберігання (т.1 а.с.221).

04 жовтня 2012 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Журавльової З. В. із заявою про видачу виконавчого напису.

У заяві він вказав, що ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором не погасив. Банк звертався до нього та іпотекодавця із досудовою вимогою, однак заборгованість за кредитом сплачена не була. Станом на 15 лютого 2012 року частина заборгованості становить 13 671 803,03 грн, яка складається з процентів за користування кредитом, що нараховані за період з 23.06.2009 року по 15.02.2012 року у сумі 6 346 686,99 грн; пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом, нарахованої за 182 дні прострочки, у розмірі 4 590 040, 00 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, нарахованої за 182 дні прострочки, у сумі 2 735 076, 04 грн. Строк, за який провадиться стягнення з 23.06.2009 по 15.02.2012 (т.2 а.с.90).

У зв`язку з цим, Банк просив приватного нотаріуса звернути стягнення на іпотечне майно.

04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою З. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 719, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, вказане у договорі іпотеки від 24.06.2008, а саме на нежитлові приміщення магазину, які складаються з літ. А нежитлові приміщення 1-го поверху та сходові клітини площею 171,8 кв.м; нежитлове приміщення підповерху площею 153,2 кв.м, нежитлові приміщення 2-го поверху і сходова клітини площею 448,4 кв.м в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 773,40 кв.м та належать на праві власності ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» для погашення частини заборгованості ОСОБА_3 за договором про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П від 24.06.2008 в розмірі 13 671 803,03 грн, яка складається з процентів за користування кредитом, що нараховані за період з 23.06.2009 року по 15.02.2012 року у сумі 6 346 686,99 грн; пені за прострочення повернення загальної заборгованості за кредитом, нарахованої за 182 дні прострочки, у розмірі 4 590 040, 00 грн; пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом, нарахованої за 182 дні прострочки, у сумі 2 735 076, 04 грн. Строк, за який провадилося стягнення з 23.06.2009 по 15.02.2012.

28 грудня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Вакулою І. А. відкрито виконавче провадження №57981652 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису.

Того ж дня постановою державного виконавця накладено арешт на вищезазначене майно.

Згідно з постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року заборгованість ОСОБА_3 за договором про відкриття кредитної лінії №16-Н/08/19/ФО/П від 24.06.2008 станом на 07 січня 2009 року (строк дії договору) становить 13 493 637,01 грн.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення вказаної нотаріальної дії визначається Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання йому кредитором письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 та від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису.

Процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з вимогами ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги.

До того ж як свідчать матеріали справи розмір заборгованості за кредитним договором є різним у судовому рішенні Верховного Суду, повідомленнях Банку до позичальника та іпотекодавця, а також у виконавчому написі нотаріуса.

Що стосується висновку суду про застосування позовної давності, то на думку колегії суддів він також є правильним.

Відповідно до вимог статей 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів цивільної справи та виконавчого провадження вбачається, що позивач дізналася про існування виконавчого напису нотаріуса у січні 2019 року, коли державний виконавець здійснив її виклик до державної виконавчої служби. Про обізнаність її про виконавчий напис в інші строки інформація відсутня. З позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач звернулася у липні 2019 року, тобто у межах строку позовної давності.

Посилання заявника на те, що позивач до 2019 року достеменно знала про існування виконавчого напису нотаріуса, належними доказами підтверджено не було. Обізнаність позичальника ОСОБА_3 про виконавчий напис нотаріуса не доводить факту обізнаності про нього позивача.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 липня 2022 року.