Справа № 126/653/21
Провадження № 22-ц/801/1109/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 рокуСправа № 126/653/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Денишенко Т. О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Хмеля Р. В., в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони з 2000 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. За цей час у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя сторін не склалося, що призвело до того, що більше двох років вони спільно не проживають.

В позові зазначено, що менший син ОСОБА_5 навчається у Козятинському професійно-технічному училищі Вінницької області і для забезпечення його належного утримання їй доводиться витрачати значні кошти на харчування, придбання одягу, підручників, проїзд від місця проживання до місця навчання, інші витрати на навчання тощо. Старший син ОСОБА_6 є повнолітнім, навчається у Гайворонському політехнічному коледжі та станом на 05 березня 2021 року є студентом 3 курсу денної форми навчання, терміном навчання до 30 червня 2022 року.

Вказала, що на даний момент діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, хоча фізично здоровий та працездатний.

Вищевикладене стало підставою для звернення в суд з позовом, у якому позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років, а також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн (одна тисяча п`ятсот гривень), починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 24 березня 2021 року і до досягнення ним двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн (дві тисячі гривень), починаючи з 24 березня 2021 року і до досягнення ним повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що аліменти в розмірі 2 000 грн щомісячно є достатньою сумою для забезпечення матеріальних затрат на дитину з урахуванням того, що відповідні затрати несе інша сторона, при цьому зазначений розмір є більший, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, а відповідач як батько дитини є особою працездатного віку та має можливість влаштуватись на роботу з метою надання матеріальної допомоги дитині.

Задовольняючи позов частково в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей покладається на обох батьків, відтак визначив аліменти в розмірі 1 500 грн щомісячно, до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, адже повнолітній син сторін у справі навчається на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, при цьому районним судом враховано, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а також має утримувати ще одну неповнолітню дитину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити частково, а саме в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що навчається, відмовити, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1 700 грн щомісячно, починаючи з 24 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 травня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року та апеляційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2022 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Денишенко Т. О.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодних доказів щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період навчання.

Разом із тим відповідачем зазначено, що він не має будь-яких доходів, однак бажає та не заперечує сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в мінімальному розмірі, що становитиме 1 700 грн щомісячно, а також не заперечує додатково допомагати дітям за можливості.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від позивача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13 січня 2003 року виконкомом Ставківської сільської ради Бершадського району Вінницької області (а.с. 11) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06 грудня 2005 року Ставківською сільською радою Бершадського району Вінницької області (а.с. 10).

Згідно довідки № 104 від 22 березня 2021 року, виданої виконкомом Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні (а.с. 13).

ОСОБА_3 , 2002 року народження, є студентом 3 курсу Гайворонського політехнічного коледжу і навчається за рахунок коштів держбюджету на денному відділенні, що підтверджується довідкою № 26/21 від 05 березня 2021 року Гайворонського політехнічного коледжу (а.с. 12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , пред`являючи вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, просила стягнути з відповідача 2 500 грн щомісячно та обґрунтувала її тим, що відповідач проживає окремо, ніякої участі у вихованні та утриманні їх спільних дітей не приймає, домовленостей щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто.

Задовольняючи позов частково та визначаючи розмір аліментів в сумі 2 000 грн щомісячно, суд першої інстанції вірно застосував положення статті 182 СК України, врахувавши вік дитини, факт її проживання з матір`ю, а також врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо незгоди відповідача з розміром стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку з відсутністю у нього доходу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Крім того, позивач ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, яку обґрунтувала потребою матеріальної допомоги щодо задоволення побутових потреб, зокрема на харчування, придбання одягу, навчальної літератури, посібників, користування транспортом тощо.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Задовольняючи частково вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції встановив, що повнолітній син сторін у справі навчається на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, тоді як відповідач в добровільному порядку такої матеріальної допомоги не надавав, а також не надав доказів своєї непрацездатності та неможливості надання матеріальної допомоги повнолітньому сину.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість працевлаштуватись з метою надання належної матеріальної допомоги своїм дітям.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача доходу та неможливості надання матеріальної допомоги є безпідставними, оскільки не спростовують отримання ним будь-якого доходу з інших джерел.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко