КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1292/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1996/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Кузьмич Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Київська обласна прокуратура, Печерський районний суд м. Києва про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду,

за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року та додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року, ухвалені під головуванням судді Реви О.І.,-

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 080 000 грн 00 коп.

Позов обґрунтовував тим, що 27 лютого 2015 року йому було винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення (злочину). Поновлено ОСОБА_1 у всіх правах, обмежених під час кримінального провадження.

Оскільки позивач незаконно перебував під слідством та судом у період з 27 лютого 2015 року по 11 червня 2019 року (день ухвалення Верховним Судом постанови про залишення без змін ухвали Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року) - 51 місяць 16 днів, просив стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 1 080 000 грн., враховуючи висновок експерта від 07 червня 2021 року № СЕ-19/124-21/3723-ПС.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1 080 000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури.

Додатковим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 25 076 грн 00 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить скасувати рішення суду та додаткове рішення суду, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні представник прокуратури вимоги апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

13 червня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чичиркін А.О. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Відмовляючи у клопотанні про відкладення розгляду справи, колегія суддів виходила із того, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Чичиркіним А.О. не надано будь-яких доказів на підтвердження неможливості прибути у судове засідання, зокрема адвокатом не надано копію судової повістки про його виклик у судове засідання, на яке він посилається.

Крім того колегія суддів враховує, що попереднє судове засідання, яке призначене було на 16 лютого 2022 року, також відкладалось у зв`язку із клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Чичиркіна А.О.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника прокуратури, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції виходив із розміру моральної шкоди, визначеного висновком експерта від 07 червня 2021 року № СЕ-19/124-21/3723-ПС.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Встановлено, що 27 лютого 2015 року ОСОБА_2 був затриманий заступником начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Бозовуляком М.І. в порядку ст. 208 КПК України.

25 лютого 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 лютого 2015 року застосовано відносно ОСОБА_2 запобіжний захід - домашній арешт, заборонено ОСОБА_2 залишати місце свого проживання з 21-00 год до 07-00 год. Визначено строк дії ухвали до 26 квітня 2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року застосовано відносно ОСОБА_2 запобіжний захід - домашній арешт в певний час доби, заборонено ОСОБА_2 залишати місце свого проживання з 21-00 год до 07-00 год. Визначено строк дії ухвали до 27 червня 2015 року.

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення (злочину). Поновлено ОСОБА_1 у всіх правах, обмежених під час кримінального провадження.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року щодо ОСОБА_2 закрито. Апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана прокурором з пропущенням встановленого строку.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_2 зазначив, що 11 червня 2019 року остаточно припинилося його кримінальне переслідування у рамках кримінального провадження, яке тривало з 27 лютого 2015 року та загалом становило 51 місяць 16 днів.

Позивач зазначив, що за обставин свідомого цілеспрямованого незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, ніяка сума не порівняється з тим, що прийшлося йому пережити до настання справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до положень ст. 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Оскільки ОСОБА_2 визнано невинуватим і виправдано в зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, є, передбачені пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції обмежився лише посиланням на суму, яка визначена експертом у висновку № СЕ-19/124-21/3723-ПС від 07 червня 2021 року.

При цьому судом першої інстанції не встановлювалося та не досліджувалося період перебування позивача під судом та слідством, вид запобіжного заходу, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та інші обставини, які підлягають встановленню.

Судом першої інстанції проігноровано засади розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Так, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року ОСОБА_1 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення (злочину).

06 вересня 2017 року закінчився строк, визначений законодавством, для подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року набрав законної сили 06 вересня 2017 року.

Отже, під слідством та судом ОСОБА_2 перебував 30 місяців ((з 25 лютого 2015 року (повідомлення про підозру) до 06 вересня 2017 року (набрання законної сили виправдувальним вироком)).

Колегія суддів бере до уваги, що перебуваючи під слідством та судом, позивач не знаходився в умовах ізоляції.

Так, застосований до позивача запобіжний захід - домашній арешт з 21.00 год до 07.00 год не є суворим у порівняні з цілодобовим домашнім арештом, триманням під вартою, тощо.

При розв`язанні спору, апеляційний суд не бере до уваги висновок експерта № СЕ-19/124-21/3723-ПС від 07 червня 2021 року, оскільки для даної категорії справ та з`ясування обставин, які мають значення для справи, спеціальні знання у сфері іншій ніж право, не потрібні, адже моральна шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду визначається математичним шляхом (множенням кількості місяців перебування під судом та слідством на розмір мінімальної заробітної плати).

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди необхідно враховувати суто правові підстави для її стягнення, а саме: період перебування під судом та слідством, перебування в умовах ізоляції, чи зазнала особа конституційних обмежень.

Мінімальний розмір заробітної плати на день ухвалення рішення, згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» становить 6 500 грн 00 коп.

Отже, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 195 000 грн (6 500 грн х 30 міс.).

При визначенні моральної шкоди в розмірі 200 000 грн 00 коп., колегія суддів виходить з положень ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством та судом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вимоги заявлено до неналежного відповідача, колегія суддів не приймає, оскільки обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 1176 ЦК України покладається на державу, а отже моральна шкода має бути компенсована позивачу за рахунок держави.

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 25 076 грн 00 коп., з яких 20 000 грн витрати на правничу допомогу та 5 076 грн витрати на проведення експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем дотримана вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Ухвалюючи додаткове рішення, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема судом не було повідомлено відповідачів про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення та не надано можливість відповідачам подати заперечення щодо визначеного у заяві розміру витрат на правничу допомогу.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_2 надано: договір про надання правової допомоги 023/ЦП від 28 вересня 2020 року; додаткова угода № 1 від 28 вересня 2020 року; акт виконаних робіт від 09 листопада 2021 року; рахунок на оплату № 31 від 24 березня 2021 року.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 від 28 вересня 2020 року, розмір оплати послуг становить фіксовану суму, що обумовлена сторонами та дорівнює 20 000 грн.

Заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу керівник Київської обласної прокуратури зазначив, що заявником не надано детального опису наданих послуг та їх належного обґрунтування. Загальна вартість робіт не відповідає принципам розумності та не є співмірною зі складністю справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником ОСОБА_2 в акті виконаних робіт зазначено наступні послуги: участь у цивільній справі на стороні позивача, підготовка позовної заяви, клопотань, заяв та інших процесуальних документів.

Тобто представником вказано лише загальне визначення наданої послуги, без зазначення конкретного виду робіт та часу, який був витрачений на надання послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн 00 коп. є завищеними та необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Витрати на оплату експертизи у розмірі 5 076 грн стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають, оскільки суд, при вирішенні спору, не бере до уваги висновки експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 листопада 2021 року слід змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 1 080 000 грн 00 коп. до 200 000 грн 00 коп., додаткове рішення суду від 12 листопада 2021 року слід, змінити, зменшивши розмір судових витрат з 25 076 грн 00 коп. до 5 000 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2021 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 1 080 000 грн 00 коп. до 200 000 грн 00 коп.

Додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року змінити, зменшивши розмір судових витрат з 25 076 грн 00 коп. до 5 000 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко