Номер провадження: 22-ц/813/6166/22
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Судакова Валерія Валерійовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі, що становить еквівалент 97 000 доларів США за офіційним курсом долару США на дату ухвалення рішення суду (а.с.09-10).

В подальшому, сторони звернулися до суду з мировою угодою та просили затвердити її на наступних умовах:

1. відповідач визнає за позивачем право власності на належне їй за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2017 р. по цивільній справі № 522/3541/15-ц наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки HONDA модель CR-V, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ,

що є підставою для реєстрації права власності на зазначене майно у відповідних державних реєстрах за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 .

2. у свою чергу, позивач визнає, що з моменту виконання мирової угоди борг ОСОБА_3 за договорами позики, оформленими розписками від 12.06.1997 р., 19.11.2001 р. та 10.08.2007 р., в загальній сумі заборгованості в розмірі 97 000 (дев`яносто сім тисяч) доларів США вважається погашеним в повному обсязі.

3. у разі порушення мирової угоди відповідач зобов`язаний сплатити позивачу всю суму боргу, яка була заявлена до стягнення в суді в розмірі еквівалентному 97 000 доларів США на дату розрахунку або стягнення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року визнано та затверджено мирову угоду, укладену 18.12.2017 року між позивачем та відповідачем, за якою сторони визнають та не оспорюють, що:

1. ОСОБА_3 визнає за ОСОБА_2 право власності на належне їй за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2017 р. по цивільній справі № 522/3541/15-ц наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки HONDA модель CR-V, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_3 .

що є підставою для реєстрації права власності на зазначене майно у відповідних державних реєстрах за ОСОБА_2 .

2. з моменту виконання мирової угоди борг ОСОБА_3 за договорами позики, оформленими розписками від 12.06.1997 р., 19.11.2001 р. та 10.08.2007 р., в загальній сумі заборгованості в розмірі 97 000 (дев`яносто сім тисяч) доларів США вважається погашеним в повному обсязі.

3. місцем виконання мирової угоди є відповідні адреси органів (державних реєстраторів), які здійснюють реєстрацію права власності на майно.

4. у разі порушення мирової угоди ОСОБА_3 зобов`язана сплатити на користь ОСОБА_2 всю суму боргу, яка була заявлена до стягнення в суді (предмет позову) в розмірі еквівалентному 97 000 доларів США на дату розрахунку або стягнення;

5. дана мирова угода набуває чинності з моменту її підписання;

6. мирова угода складена в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один з яких прикріплений до матеріалів справи.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості закрито, наслідки закриття сторонам роз`яснено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Судаков Валерій Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року про затвердження мирової угоди скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 15.11.2022 року на 15:00 годину, сторони до суду не з`явилися, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, про розгляд справи в режимі відеоконференції не просили.

15.11.2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Судакова Валерія Валерійовича надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю апелянта.

Інших заяв не надходило.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18 зазначено, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу, зокрема ухвалу про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що у грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свій позов тим, що відповідачка є його донькою, якій він тричі надавав грошові кошти в борг. Так, 12 червня 1997 року він позичив відповідачці 35 000 доларів США для придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для проживання її сім`ї. 19 листопада 2001 року він додатково надав відповідачці у борг 19 000 доларів США для придбання приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . 10 серпня 2007 року він в-третє позичив відповідачці 43 000 доларів США на придбання автомобіля марки HONDA модель CR-V, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . За умовами розписок відповідачка зобов`язувалася повернути борг після отримання від позивача вимоги про повернення позики в строк визначений вимогою. До 2017 року у позивача були гарні відносини з відповідачкою, його доходи повністю покривали його потреби, а тому в нього не було необхідності вимагати повернення боргу. Однак на початку 2017 року фінансове становище позивача погіршилося та 14 липня 2017 року він звернувся до відповідачки з вимогою про повернення позики за всіма трьома розписками. Проте, відповідачка борг не повертає, зустрічей уникає та спілкуватись не бажає, що стало підставою звернення позивача до суду. Загальна заборгованість за трьома розписками, яку просив стягнути позивач складає 97 000 доларів США (а.с.09-10).

Вподальшому, позивач та відповідач надали до суду укладену між ними мирову угоду від 18.12.2017 року про врегулювання спору, відповідно якої, з урахуванням тих обставин, що:

- відповідачка підтверджує свої зобов`язання за розписками від 12 червня 1997 року, 19 листопада 2001 року, 10 серпня 2007 року,

- рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.04.2017 року по цивільній справі № 522/3541/15-ц повернуто у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки HONDA модель CR-V, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , куплені за кошти надані у борг позивачем,

- у відповідачки не має коштів для реєстрації на своє ім.»я права власності на вказану квартиру та автомобіль, а також відсутні кошти на повернення боргу за розписками,

сторони домовились, що відповідачка визнає за позивачем право власності на належне їй за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2017 р. по цивільній справі № 522/3541/15-ц наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки HONDA модель CR-V, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ,

що є підставою для реєстрації права власності на зазначене майно у відповідних державних реєстрах за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 .

А в свою чергу, позивач визнає, що з моменту виконання мирової угоди борг ОСОБА_3 за договорами позики, оформленими розписками від 12.06.1997 р., 19.11.2001 р. та 10.08.2007 р., в загальній сумі заборгованості в розмірі 97 000 (дев`яносто сім тисяч) доларів США вважається погашеним в повному обсязі.

При цьому, сторони домовились, що у разі порушення мирової угоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу всю суму боргу, яка була заявлена до стягнення в суді в розмірі еквівалентному 97 000 доларів США на дату розрахунку або стягнення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року затверджено укладену між сторонами мирову угоду.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що у такий спосіб, сторони врегулювали між собою спір, мирова угода не суперечить закону та не порушує права чи охоронювані законом інтереси третіх осіб.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду.

Відповідно до ст..207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ст..208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Апеляційним судом встановлено, що дійсно рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року, було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області, Юридичний департамент ОМР про визнання договорів купівлі-продажу квартири та автомобіля недійсними. Визнано угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладену 25.01.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсною і такою, що була укладена фіктивно, без наміру настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , та відновлено реєстрацію права власності ОСОБА_3 на дану квартиру. Визнано договір купівлі-продажу автомобіля марки HONDA модель CR-V, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , здійснений на підставі безоплатної довідки-рахунку КІМ-091751 від 30.09.2009 року, недійсним та таким, що був укладений фіктивно, без наміру настання реальних правових наслідків, що обумолені ним. Визнано свідоцтво НОМЕР_4 від 12.03.2010 року про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки HONDA модель CR-V, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 недійсним та відновлено право власності ОСОБА_3 на даний транспортний засіб. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування відмовлено у повному обсязі.

Однак, постановою Верховного суду від 08.07.2020 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 , рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу квартири та автомобіля недійсними було скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу квартири та автомобіля недійсними відмовлено (а.с.65-70).

Таким чином рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року, яке було предметом мирової угоди, за якою право власності на належне ОСОБА_3 за цим рішення майно визнано за ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за договорами позики скасовано, та відповідно спірне нерухоме та рухоме майно повернулося у власність ОСОБА_1 .

За таких обставин, затверджена судом мирова угода безпосередньо впливає на права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 , право власності до якої на квартиру та автомобіль повернулось на підставі постанови Верховного суду від 08.07.2020 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на момент затвердження 22.01.2018 року судом мирової угоди, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.12.2017 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року вже було відкрито.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не була учасником справи, однак ухвалою суду про затвердження мирової угоди вирішено питання про її права, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Судакова Валерія Валерійовича слід задовольнити частково, ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Судакова Валерія Валерійовича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2018 року про затвердження мирової угоди скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 02.12.2022 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк