Провадження № 2/752/7841/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.12.2022 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участю секретаря - Ракоїд Є. І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.07.2015 і до повноліття дитини, які стягуються на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01.10.2015 у справі №752/12306/15, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів за період з 21.02.2022 по день ухвалення судового рішення у цій справі, визнання виконавчого листа №752/12306/15 від 03.11.2015 таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.10.2015 у справі №752/12306/15 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.07.2015.

Зазначає, що з 21.02.2022 спільна дитина сторін перебуває разом з батьком у Словаччині, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті, де проживає разом з ним за однією адресою і перебуває на його утриманні.

Позивач з 15.10.2021 має посвідку на проживання у Словаччині, а дитина має таку посвідку з 17.06.2022.

Вказує, що незважаючи на те, що відповідач також перебуває у Словаччині, проте проживає окремо від позивача та їхньої дочки, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, лише інколи відвідує її. Вихованням та утриманням дитини займаються позивач та його дружина ОСОБА_4 .

Також вказав, що батьками дитини було надано спільну заяву, яку нотаріально посвідчену, про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дочки ОСОБА_3 у супроводі дружини позивача ОСОБА_4 .

Незважаючи на те, що спільна дитина сторін проживає та перебуває на утриманні батька з 21.02.2022 ОСОБА_1 отримав вимогу від державного виконавця про негайне виконання рішення щодо сплати аліментів та заборгованості, яка була обчислена державним виконавцем за заявою стягувача та станом на 30.09.2022 складає 39 245,44 грн.

Ураховуючи, що усі обов`язки щодо утримання дитини позивач з 21.02.2022 несе самостійно, дитина проживає разом з ним, відповідач участі у вихованні дітей не приймає, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони повідомлялись належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, із заявами про розгляд справи за участю сторін або розгляд справи в порядку загального позовного провадження не звертались.

На момент розгляду справи відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов. Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні від відповідача не надходило. Будь - яких заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

На підставі положень ст. 274 - 279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши зміст письмових доказів у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом положення статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.06.2015 за рішенням суду. Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видій заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 27.07.2015 і до повноліття дитини.

Судом установлено, що згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні ВП №52538974 від 04.10.2016, складеному 30.09.2022 головним державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), позивач станом на 30.09.2022 має заборгованість у розмірі 39 245,44 грн.

Так, декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У силу положення ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Аналіз наведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина.

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків.

Згідно з ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Частиною другою статті 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За правилами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

У справі, яка переглядається, позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що дочка ОСОБА_3 , аліменти на утримання якої він сплачує її матері, з 21.02.2022 проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є наявність або відсутність особистих та майнових прав і обов`язків позивача, як платника аліментів із одержувачем аліментів та дитину, на користь якої вони стягуються на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі.

Як убачається із заяви складеної 04.10.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я. А., останні надали згоду на тимчасовий виїзд за кордон їхньої дочки ОСОБА_3 у супроводі ОСОБА_4 у період з 19.10.2021 по 19.10.2022.

21.02.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала за кордон, що підтверджується відміткою, проставлено у паспорті громадяни України для виїзду за кордон.

Згідно довідки ODIDENEC відповідач ОСОБА_2 перебуває у Словаччині в м. Братислава з 17.03.2022.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 отримав посвідку на проживання у Словаччині з 15.10.2021, а його дочка ОСОБА_3 отримала посвідку на проживання у Словаччині з 17.06.2022.

Згідно заяви від 07.10.2022 ОСОБА_2 надала згоду на тимчасове проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком з метою з`єднання родини.

Так, однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

На спростування наданих позивачем письмових доказів відповідач не надала у розпорядження суду заперечень та будь - яких доказів, які б свідчили про зворотне.

Ураховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з 21.02.2022 неповнолітня дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала за межі України до Словаччини, де проживає разом зі своїм батьком, мати дитини проживає окремо від неї, що означає зміну стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь матері аліментів на утримання їхньої дочки.

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про припинення стягнення аліментів за судовим рішенням ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву в цій частині необхідно задовольнити, оскільки неповнолітня дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні з 21.02.2022, відтак обов`язок сплати аліментів на користь відповідача у позивача відсутній.

Ураховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вони також є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим провадженням ВП №52538974 від 04.10.2016, починаючи з 21.02.2022.

При цьому суд зазначає, що звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, починаючи з 21.02.2022, не призведе до порушення якнайкращих інтересів дитини, оскільки вона наразі перебуває на його утриманні та вихованні, а відтак батьком виконується обов`язок щодо утримання та виховання неповнолітньої дитини.

Щодо вимоги позивача про визнання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва на підставі рішення у справі №752/12306/15, таким, що не підлягає виконанню, то дана вимога не підлягає задоволенню в силу положень ст. 432 ЦПК України.

Розгляд питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку позовного провадження, чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено.

У разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню без встановлення факту сплати позивачем заборгованості по аліментам станом на 21.02.2022, вищевказана заборгованість по сплаті аліментів не буде сплачена, що прямо буде свідчити про порушення права матері на отримання аліментів за рішенням суду, що також є недопустимим. Вказані обставини підлягають з`ясуванню судом під час розгляду відповідної заяви, поданої у порядку ст. 432 ЦПК України.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору за подачу позову необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Києва, РНКОПП не вказано, адреса: АДРЕСА_2 ) на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які стягуються за рішенням Голосіївського районного суду від 01.10.2015 у справі №752/12306/15.

Звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хотин Березнівського району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Києва, РНКОПП не вказано, адреса: АДРЕСА_2 ), які стягуються за рішенням Голосіївського районного суду від 01.10.2015 у справі №752/12306/15, починаючи з 21.02.2022 до дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Києва, РНКОПП не вказано, адреса: АДРЕСА_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя