Провадження № 2/243/700/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Агеєвої О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивачів ОСОБА_3 , до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ПАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи, яку обґрунтували тим, що 24 січня 2021 року, приблизно о 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь» в напрямку від м. Слов`янська до м. Краматорська скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався, по проїжджій частині автодороги в попутному автомобілю напрямку. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 батьками, якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 загинув на місці події. Через вказану подію позивачам було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких, глибоких душевних страждань внаслідок загибелі сина ОСОБА_5 .. 20 травня 2021 року представник позивачів ОСОБА_6 , звернувся до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат встановлених на дату ДТП 12х6000 грн. 00 коп. - 72000 грн. 00 коп., 18000 грн. 00 коп. витрат на поховання, та на утримання у розмірі 36х6000 грн. 00 коп. = 216000грн. 00 коп., оскільки позивачі перебували на утриманні загиблого сина ОСОБА_5 .. Відповідач частково провів виплату страхового відшкодування в розмірі 72000 грн.00 коп. моральної шкоди та 18000 грн. 00 коп. витрат на поховання, а в подальшому відмовив у виплаті страхового відшкодування в частині витрат на утримання, оскільки відповідач вважає, що позивачами не надані докази перебування позивачів на утриманні загиблого сина ОСОБА_5 .. Позивачі вважають, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» порушені їх права та інтереси, а тому просять суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» на користь позивачів по 85000 грн. 00 коп. відшкодування шкоди в рівних частках кожному - шкода, заподіяної смертю потерпілого на умовах встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, тобто особам, які були на його утриманні або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання. Стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати у розмірі 8000 грн. 00 коп..

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник позивачів - адвокат Синюк С.Л., який діє на підставі договорів про надання правової допомоги №15 та №16 від 08 листопада 2021 року, ордерів серії АІ №1182452 та АІ №1182458 від 09 грудня 2021 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії СК №6223/10 від 15 лютого 2018 року, виданого на підставі рішення ради адвокатів Київської області від 15 лютого 2018 року № 55, у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Також представником позивачів, адвокатом Синюком С.Л. до суду надано відповідь на відзив, в якому він просив задовольнити вимоги позивачів в повному обсязі, оскільки вважає, вимоги позивачів законними та обґрунтованими.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню з огляду на їхз законність та обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні встановлено, 24 січня 2021 року, приблизно о 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись по автодорозі сполученням «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь», в напрямку від м. Слов`янська до м. Краматорська в районі 7 км + 950 км скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався, по проїжджій частині автодороги в попутному автомобілю напрямку. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспортного слідчого управління ГУНП в Донецькій області від 31 серпня 2021 року закрито вказане кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000126 від 25 січня 2021 року, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №199/1100/19.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16 вересня 1996 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно із свідоцтвом про смерть від 26 січня 2021 року виданого Слов`янським міським ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 66 від 25 січня 2021 року, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причиною смерті стала: поєднана травма голови, грудної клітки та нижніх кінцівок.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 20 травня 2021 року, в ПрАТ «СК «Євроніс Україна», представником позивачів по довіреності ОСОБА_6 надано інформацію про коло осіб першого ступеня споріднення загиблого, а саме: батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 , крім того, повідомлено, що на момент смерті, на утриманні померлого ОСОБА_5 знаходились непрацездатні батько ОСОБА_1 пенсіонер/інвалід та мати ОСОБА_2 пенсіонер/інвалід.

З довідки про доходи від 27 квітня 2021 року, наданої Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, пенсія за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року складає по 2000 грн. на місяць, з 01 травня 2020 року по 31 січня 2021 року складає по 2100 грн. на місяць.

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серії ААБ № 847688 від 28 вересня 2020 року, ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 01 травня 2020 року на строк до 01 квітня 2021 року з можливістю працювати у спеціальних створених умовах.

З довідки про доходи від 27 квітня 2021 року, наданої Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, пенсія за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року складає по 2000 грн. на місяць, з 01 травня 2020 року по 31 січня 2021 року складає по 2100 грн. на місяць.

Згідно із пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 16 вересня 2015 року, ОСОБА_2 встановлена ІІІ група, термін дії: 31 липня 2016 року.

Відповідно до відомостей персоніфікованого обліку на ім`я померлого ОСОБА_5 (ОК-7) від 02 лютого 2021 року, заробітна плата у ТОВ «Караван-Сарай» (код юридичної особи 39535218) за січень 2020 року становила - 8938 грн. 76 коп., за лютий 2020 року становила 8591 грн. 68 коп., за березень 2020 року - 8748 грн. 20 коп., за квітень 2020 року - 8654 грн. 28 коп., за травень 2020 року - 8915 грн. 53 коп., за червень 2020 року - 9687 грн. 08 коп., за липень 2020 року - 9692 грн. 43 коп., за серпень 2020року - 9476 грн. 52 коп., за вересень 2020 року - 9535 грн. 90 коп., за жовтень 2020 року - 8849 грн. 82 коп., за листопад 2020 року - 8946 грн. 09 коп., за грудень 2020 року - 8595 грн. 16 коп.. Всього за рік 2020 року: 108931 грн. 45 коп..

Відповідно до результатів пошуку, цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки ««Mercedes-Benz VITO» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна», що підтверджується відповідним страховим полісом № АР479098 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди 24 січня 2021 року.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Виходячи з викладеного вище, звернення особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Відповідно до повідомлення від 20 травня 2021 року, в ПрАТ «СК «Євроніс Україна», представником позивачів по довіреності Сідоряком Є.І., скеровано повідомлення про ДТП із додатками, де були зазначені всі відомі відомості про учасників та про обставини цієї пригоди.

Відповідно до заяви від 20 травня 2021 року, в ПрАТ «СК «Євроніс Україна», представником позивачів по довіреності Сідоряком Є.І., надано інформацію, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника не оформлювали, та надано довідку про доходи загиблого за попередній календарний рік.

20 травня 2021 року, в ПрАТ «СК «Євроніс Україна», представником позивачів по довіреності Сідоряком Є.І., скеровано заяви про належне відшкодування - утриманцям померлого (пенсіонерам інвалідам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) у розмірі 36 мінімальних заробітних плат станом на дату ДТП, та про належне відшкодування - моральної шкоди (батькам загиблого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) у розмірі 12 мінімальних заробітних плат станом на дату ДТП.

Відповідно до страхового акту №42458/21 від 03 листопада 2021 року, страхова сума за полісом №АР/479098 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн. 00 коп.. ПрАТ «СК «Євроніс Україна» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування моральної шкоди позивачам в розмірі 72000 грн. 00 коп..

Відповідно до страхового акту №44287/21 від 03 грудня 2021 року, страхова сума за полісом №АР/479098 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн. 00 коп.. ПрАТ «СК «Євроніс Україна» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування позивачам в розмірі 18000 грн. 00 коп. на поховання.

Згідно із платіжним дорученням №12682 від 03 листопада 2021року, ПрАТ «СК «Євроніс Україна» здійснило перерахування страхового відшкодування моральної шкоди позивачам в розмірі 72 000 грн. 00 коп..

Згідно із платіжним дорученням №13573 від 03 грудня 2021 року, ПрАТ «СК «Євроніс Україна» здійснило перерахування страхового відшкодування на поховання позивачам в розмірі 18 000 грн. 00 коп..

Листом від 12 жовтня 2021 року представник відповідача повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що до заяви не долучено документів, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися на повному утриманні свого сина ОСОБА_5 , і що частка його доходу, яка припадала на нього, була основним і постійним джерелом її існування.

Відповідно до вимог п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

27.2. страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно п.п.35.1, 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої, крім іншого, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Тобто, для отримання недоотриманого доходу в зв`язку зі смертю годувальника, позивачу необхідно надати до страховика наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого; оригінал довідки про доходи загиблого за 12 місяців до ДТП; довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування .

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для позивача постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання позивачем заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування (підпункт г пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ).

З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Доводи відповідача, що вимоги про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника є безпідставними, так як позивачами не надано жодного доказу на підтвердження факту перебування їх на утриманні свого загиблого сина, суд вважає необґрунтованими, оскільки п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно із ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується в тому числі батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Зазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, у даній справі, встановивши, що позивачі є непрацездатними особами, отримують пенсію по інвалідності, не позбавлені права на відшкодування шкоди, заподіяної смертю загиблого сина, оскільки саме по собі отримання пенсії, не свідчить про відсутність потреби в матеріальній допомозі.

Крім того, надаючи оцінку доказам у контексті з`ясування питання, чи перебували позивачі на утриманні загиблого сина на момент його смерті, відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19).

Судом достовірно встановлено, що станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_5 , які мають право на відшкодування шкоди є батько загиблого ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 ..

Як видно з довідки про доходи загиблого за останні дванадцять місяців до ДТП, заробітна плата за 2020 рік складає 108931 грн. 45 коп., таким чином офіційний середній дохід останнього становив 9077 грн. 62 коп., тобто значно перевищував дохід батьків позивачів, які є інвалідами, тому мають право на відшкодування шкоди, заподіяної його смертю у розмірі 36 мінімальних заробітних плат.

На день настання страхового випадку ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна плата з 01 січня 2021 року становила 6000 грн. 00 коп..

З урахуванням вимог вищенаведеного чинного законодавства мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, становить: 216000 грн. 00 коп.(6000 грн. 00 коп.*36).

Страхова сума за полісом №АР/479098 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн. 00 коп..

Розмір відшкодування моральної шкоди, в сумі 72000 грн. та розмір відшкодування на поховання в сумі 18000 грн., що належить позивачам було сплачено відповідачем та не заперечується позивачами, відповідно до платіжних доручень і не потребує доказуванню.

Враховуючи, що страхова сума за полісом становить 260000 грн. 00 коп., відповідач здійснив виплати: 72000 грн. моральної шкоди, 18000 грн., витрати на поховання, залишок страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілих становить 170000 грн.(260000 грн. 00 коп. - 72 000 грн. 00 коп. - 18000 грн. 00 коп. = 170000 грн. 00 коп.).

За таких обставин, на підставі ст. 1200 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягають стягненню 170000 грн. 00 коп. шкоди, заподіяної втратою годувальника, що складає по 85000,00 грн. в рівних частках кожному.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"(далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VIвстановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

У наданій позовній заяві позивачі просять суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачів у суді представляв адвокат Синюк С.Л., який діє на підставі договорів про надання правової допомоги №15 та №16 від 08 листопада 2021 року, ордерів серії АІ №1182452 та АІ №1182458 від 09 грудня 2021 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії СК №6223/10 від 15 лютого 2018 року виданого на підставі рішення ради адвокатів Київської області від 15 лютого 2018 року № 55.

Разом з тим, на підтвердження обставин складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, жодних доказів надано не було, як і не було надано документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, які містяться у актах приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт), оформлені у встановленому законом порядку, зокрема, квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».

За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.

Такий висновок суду узгоджується також із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, пунктами 8, 9, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст. 1200,1188, 1189 ЦК України, ст. 202 СК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник позивачів ОСОБА_3 , до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» ідентифікаційний код юридичної особи 22868348, адреса місця знаходження: 03150 місто Київ, вулиця В.Васильківська, будинок 102, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , витрати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника - сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 85000,00 грн. (вісімдесят п`ять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» ідентифікаційний код юридичної особи 22868348, адреса місця знаходження: 03150 місто Київ, вулиця В.Васильківська, будинок 102, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , витрати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника - сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 85000,00 грн. (вісімдесят п`ять тисяч грн. 00 коп.).

У задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу - відмовити.

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Повне судове рішення складено 19.12.2022

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області О. В. Агеєва