ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7496/21 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/1441/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

Кочеткової І.В.

суддів: Дашковської А.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі (ДБР), Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі (ДБР), Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в провадженні слідчого ДБР Черніченка Б.В. перебуває кримінальне провадження № 0000347 від 25 жовтня 2015 р., внесене до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 щодо невиконання слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Зайцевим Є.С. ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016р., якою останнього було зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_1 про проведення слідчих та процесуальних дій.

Постановою слідчого Другого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополь Черніченко Б.В. від 31.10.2019р. кримінальне провадження № 0000347 від 25 жовтня 2015р. було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Позивач вказує, що прийняттю постанови від 31.10.2019р. передувало закриття цього ж кримінального провадження іншою постановою від 27.04.2018р., яку він оскаржив до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та ухвалою слідчого судді від 11.07.2018р. № 335/5270/18 пр. № 1-кс/335/3553/2018 постанова про закриття кримінального провадження від 27.04.2018р. була скасована як неправомірна, що вказує

на порушення його прав щодо проведення належного розслідування у кримінальному провадженні, де закон надає йому статус потерпілого, попри визнання його слідчими органами свідком. Між тим, не виконавши приписи ухвали суду від 11.07.2018р., слідчий Черніченко Б.В. постановою від 31.10.209р. знову закриває кримінальне провадження № 0000347.

Як зазначено у позові, внаслідок прийняття слідчим Черніченком Б.В. неправомірної

постанови від 31.10.2019р. позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 1300 гр., яка складається з витрат на оплату юридичних послуг у кримінальному провадженні (підготовку та подання слідчому судді скарги, інших процесуальних документів); моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушеного права, яку він оцінює в 2000 грн.; понесених судових витрат на правничу допомогу у цій цивільній справі у розмірі 1502 грн. 54 коп.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання 1300 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 1502 грн. 54 коп. судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що постанова слідчого Другого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополь Черніченка Б.В. від 31.10.2019р. про закриття кримінального провадження № 0000347, також вже скасована судом як необґрунтована. А відтак судовим рішенням вже визнано неправомірність дій цього слідчого з небажання всебічно розслідувати вказану справу, що й свідчить про спричинення йому моральної шкоди в такий спосіб.

Також в обґрунтування процесуальних порушень, допущених судом, серед іншого, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки згідно із пунктом 1 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Проте,суд за результатами розгляду справи «ухвалив» рішення, а не «вирішив». Також, суд першої інстанції не встановив, чи відзив Державної казначейської служби України поданий з дотриманням процесуального строку. Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДБР у м. Мелітополь зазначає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди не доведений. Ухвала слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.05.2021 року по справі № 937/3490/21 про задоволення скарги ОСОБА_1 свідчить лише про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Крім того, відповідачем вказується, що зазначеною ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.05.2021р. по справі № 937/3490/21 дії слідчого не визнано протиправними. Реалізація позивачем свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді розглянути клопотання позивача не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалою слідчого судді. Також, ОСОБА_1 не надав доказів спричинення йому душевних страждань, отриманих внаслідок тривалого досудового розслідування, ухвалення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення, заподіяння йому моральної шкоди, а незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчать про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Окрім того, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем при розгляді слідчим суддею скарги на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, Черніченка Б.В. до матеріалів справи було долучено договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та ОСОБА_3 . Зміст вказаного договору вказує на те, що ОСОБА_3 не є представником потерпілого у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за № 0000347 від 25 жовтня 2015 р., яке було відкрито за заявою позивача, а в силу ст.ст. 58, 45 КПК України, фахівець у галузі права ОСОБА_3 не мав права надавати позивачу правничу допомогу у кримінальному провадженні як його представник, тому сам факт внесення позивачем певних оплат вказаному фахівцю, який не надавав професійну правничу допомогу потерпілому у кримінальному провадженні, не обумовлює відшкодування таких витрат відповідачем.

Також вказується, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДБР у м. Мелітополь просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року залишити без змін.

ОСОБА_1 у відповіді на відзив ТУ ДБР у м. Мелітополь зазначає, що відзив на апеляційну скаргу подано з порушеннями. Так, до копії відзиву не додано копії довіреності підписанта від імені юридичної особи, що підтверджує повноваження представника Гаврилюка І. Крім того, копія відзиву оформлена із порушеннями правил діловодства, оскільки у ньому відсутня дата його складання.

Між тим, колегія зазначає, що відзив містить реквізити у вигляді номеру та дати документа: № 17-07-2898 від 02.06.2022, а посада підписанта відзиву як директора ТУ ДБР у м. Мелітополі підтверджена Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якою ОСОБА_4 значиться як директор керівник. Та вказане свідчить про належне оформлення відзиву та його підписання самим керівником ТУ ДБР у м. Мелітополі, тому цей відзив колегією береться до уваги при апеляційному розгляді справи.

Від Державної казначейської служби України відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.

369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України слідує, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Згідно з положеннями ч. 2 цієї статті, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.

Розгядувана справи не належить до тих категорій, про неможливість розгляду яких визначено у ч. 4 статті 274 ЦПК України, а за визначеними у статті 3 цієї статті критеріями може бути розглянута без виклику учасників справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус свідка у кримінальному провадженні № 0000347 від 25 жовтня 2015р., порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України (хоча вважає себе потерпілим в силу закону, як наголошує в позовній заяві).

27 квітня 2018 року слідчим Черніченко Б.В. прийнято постанову про закриття кримінального провадження за № 0000347 від 25 жовтня 2015р. у зв`язку з відсутністю в діях сідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2018р. № 335/5270/18 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Чередніченко Б.В. від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 25 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, скасовано та направлено матеріали кримінального провадження для подальшого проведення досудового розслідування (а.с. 6-7).

Постановою слідчого Другого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополь Черніченко Б.В. від 31.10.2019р. кримінальне провадження № 0000347 від 25 жовтня 2015р. було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України (а.с.12-13).

Обставинами, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог щодо стягнення матеріальної і моральної шкоди та судових витрат на правничу допомогу є ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2018р., якою було задоволено скаргу позивача на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Чередніченко Б.В. від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 25 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Позивач посилається на те, що протиправна бездіяльність слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В., який на теперішній час є слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, завдала йому моральної шкоди, що полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах, стиду та соромі за державні правоохоронні установи.

Дослідивши надане позивачем обґрунтування спричинення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано жодного судового документу, яким визначено протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування в межах заявленого позову. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана матеріальна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і бездіяльністю посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Стосовно наданого позивачем обґрунтування спричинення матеріальної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що як на час подання позову, так протягом розгляду справи в суді, позивач не надав належних доказів на підтвердження факту протиправної бездіяльності слідчого Черніченка Б.В., яку ОСОБА_1 вбачає у прийнятті останнім процесуального рішення про закриття кримінального провадження - постанови від 31.10.2019р., а понесені ним витрати на оскарження постанови слідчого Черніченка Б.В. про закриття кримінального провадження у розумінні ст. 22 ЦК України не є реальними збитками, які виникли внаслідок прийняття слідчим вказаної постанови.

Зважаючи на вказані обставини, суд визнав небгрунтованими вимоги позивача та відмовив в задоволенні його позову, та враховуючи, що не встановлено підстав для задоволення позову, судові витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу, залишись покладеними на останнього.

Колегія, дослідивши доводи скарги, дійшла до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї

статті.

У відповідності до положень статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, орану влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, а Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової чи службової особи, органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цієї особи.

За приписами ч.ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України на відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності ТУ ДБР м. Мелітополь, в розмірі 1300 грн., на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополь Черніченко Б.В., у розмірі 2000 грн., та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1502,54 грн.

Проте, колегія визнає правильними висновки суду, що постанова слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у місті Мелітополі Черніченко Б.В. від 31.10.2019р. про закриття кримінального провадження, не свідчить про протиправність дій слідчого у розумінні ст.ст. 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, оскільки такі рішення і дії приймались в межах процесуальних повноважень, а тому не свідчать про наявність вини або/та завдання цим шкоди позивачу.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що по кримінальному провадженню № 0000347 від 25 жовтня 2015 року він є потерпілим та зі сторони органу досудового розслідування було допущено порушення його процесуальних прав як потерпілого, що завдало йому стресу, а сам текст постанови про закриття вказаного кримінального провадження від 31.10.2019р. свідчить про бездіяльність слідчого Черніченко Б.В., яким не виконано вимоги попередньої ухвали слідчого судді від 11.07.2018р., якою було скасовано аналогічну постанову цього ж слідчого від 27.04.2018р., чим йому завдано моральної шкоди.

При цьому, колегія зазначає, що згідно листа-відповіді ТУ ДБР у м. Мелітополі № Ч-598/17-02-21 від 07.04.2021р., повідомлено, що ОСОБА_1 не є стороною кримінального провадження № 0000347 від 25 жовтня 2015 року, а має статус свідка.

Тому колегія суддів вважає, що це спростовує твердження апелянта про порушення його процесуальних прав як потерплої особи та перебування його у стресовому стані, оскільки йому не було надано статусу потерпілої особи та відповідно він не мав процесуальних прав потерпілої особи, які могли б бути порушені органом досудового розслідування.

ОСОБА_1 під час розгляду справи судами посилався на рішення судів у інших цивільних справах, якими частково задовольнялись його вимоги про відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Але, ці рішення не встановлюють будь-якої преюдиції для цієї справи, а також мають інші обставини, з якими позивач пов`язував спричинення йому моральної шкоди, та з доведеністю яких погоджувались суди у тих справах.

Лише незгода позивача з процесуальною бездіяльністю працівника органів ТУ ДБР у м. Мелітополі, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому матеріальної чи моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження, учасником якого він взагалі не являвся.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, що підстав для покладення обов`язку на державу за встановлених обставин цієї справи не вбачається.

При цьому, колегія наголошує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи апеляційним судом не встановлено підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 08 липня 2022 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Дашковська А.В.

Дата документу 08.07.2022 Справа № 336/7496/21