Провадження № 2/127/1563/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.11.2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Тронт М.О., за участі представника позивача - адвоката Якименко-Шевчук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмыры 60 000 доларів США, що еквівалентно 2 194 116 грн., 3% річних у розмірі 117 400,23 грн. у відповідності до договору позики від 1 грудня 2019 року; борг у розмірі 3 864 000 грн., індекс інфляції у розмірі 692 337,25 грн., 3% річних у розмірі 91 465,64 грн. у відповідності до договору позики від 7 червня 2021 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що станом на момент звернення до суду з позовом відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання, борг позивачеві не повернув. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. позовні вимоги відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.08.2022 року підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації проживання, відзив на позов або заяву про розгляд справи у його відсутності не подав, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України, оскільки представник позивача у судовому засіданні не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обгрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідено до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

01 грудня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач позичив у позивача 60 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.09.2020 року.

Крім того, 07 червня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно умов якого відповідач позичив у позивача 3 864 000 грн., які зобов`язався повернути до 01.09.2021 року.

Умов повернення боргу, передбачених вищевказаними договорами позики у формі розписок, відповідачем ОСОБА_2 дотримано не було, борг повернутий не був (доказів протилежного суду не було надано), а відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Щодо валюти стягнення боргу.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, позика підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у тій валюті, у якій вона була отримана, тобто відповідно у гривні або у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті.

Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника; при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Отже, три проценти річних також підлягають стягненню на користь позивача у тій валюті, у якій була отримана позика, тобто відповідно у гривні або у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті.

У іншій частині суд погоджується з розрахунками позивача щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 01 грудня 2019 року у розмірі 60 000 доларів США, а також 3% річних у розмірі 2 661,38 доларів США; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 07 червня 2021 року у розмірі 3 864 000 грн., а також 3% річних у розмірі 55 578,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 253 849,43 грн, тобто про часткове задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 901,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 280-282 268, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст. 525-527, 530, 610, 612, 625, 1046-1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 01 грудня 2019 року у розмірі 60 000 доларів США, а також 3% річних у розмірі 2 661,38 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 07 червня 2021 року у розмірі 3 864 000 грн., а також 3% річних у розмірі 55 578,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 253 849,43 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 901,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 )

Повне рішення суду складене 02.12.2022 року.

СУДДЯ