Справа № 932/73/22
Провадження № 2/932/23/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Коваленко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

05.01.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 03 жовтня 2021 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, що підтверджується борговою розпискою, про те, що вона надає відповідачу суму у розмірі 11430,00 грн. Нею вищезазначену суму грошових коштів було надано в борг ОСОБА_2 , який був зобов`язаний повернути грошові кошти у розмірі 11430,00 грн. до 15.10.2021 року. Позивач зазначає, що, виходячи з цього, між нею та відповідачем виникли договірні відносини, котрі випливають із договору позики, що відповідно підтверджуються власноруч написаною відповідачем розпискою. Окрім договору позики від 03.10.2021 року ОСОБА_2 повинен сплатити їй суму грошових коштів в розмірі 6037,00 грн. в якості відшкодування вартості за пошкоджену варильню поверхню та холодильник, що підтверджується фіскальними чеками з ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД». Відповідач своїх зобов`язань не виконав, отримані грошові кошти в борг від неї, не повернув. З жовтня 2021 року до теперішнього часу відповідач не виходить на зв`язок, вона неодноразово зверталася до відповідача, телефонувала та намагалась зустрітися з ним, але він ухиляється від повернення боргу за борговою розпискою. В зв`язку з вищевикладеним позивач просила позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь основну суму боргу за договором позики відповідно до боргової розписки від 03.10.2021 року у розмірі 11430,00 грн., суму грошових коштів в розмірі 6037,00 грн. в якості відшкодування вартості за пошкоджену варильну поверхню та холодильник; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу, що складають 10000,00 грн., витрати по справі віднести за рахунок відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2022 року справа передана в провадження судді Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою суду від 06.01.2022 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

03.02.2022 року, 18.02.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, в якій позивач з урахуванням уточнення просить стягнути з відповідача на її користь основну суму боргу за договором позики відповідно до боргової розписки від 03.10.2021 року у розмірі 11430,00 грн., стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу, що складають 10000,00 грн., витрати по справі віднести за рахунок відповідача.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність та відсутність її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності учасників справи та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

У позовній заяві позивач посилається на те, що 03 жовтня 2021 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, що підтверджується борговою розпискою, про те, що вона надає відповідачу суму у розмірі 11430,00 грн., яку він зобов`язаний повернути їй до 15.10.2021 року. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, отримані грошові кошти в борг від неї не повернув, з жовтня 2021 року до теперішнього часу відповідач не виходить на зв`язок, вона неодноразово зверталася до відповідача, телефонувала та намагалась зустрітися з ним, але він ухиляється від повернення боргу за борговою розпискою. В зв`язку з вищевикладеним позивач просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь основну суму боргу за договором позики відповідно до боргової розписки від 03.10.2021 року у розмірі 11430,00 грн., суму грошових коштів в розмірі 6037,00 грн. в якості відшкодування вартості за пошкоджену варильну поверхню та холодильник; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу, що складають 10000,00 грн., витрати по справі віднести за рахунок відповідача.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем додано до позовної заяви розписку ОСОБА_2 від 03.10.2021 року, за змістом якої він зобов`язується відшкодувати ОСОБА_1 нанесену шкоду до 15.10.2021 року в сумі 11430.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, в тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

В постанові Верховного Суду від 08.07.2019 року (справа №524/4946/16-ц) зазначено, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

В постанові КЦС ВС від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц, зазначено, що факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Так, досліджуючи розписку від 03.10.2021 року, надану ОСОБА_2 ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про те, що зміст зазначеної розписки не містить відомостей щодо отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме в борг, розписка має предмет зобов`язання відповідача відшкодувати шкоду, тобто розписка не містить боргових зобов`язань позичальника перед позикодавцем, в розумінні ст. 1046 ЦК України, які не виникали. Крім того, зміст розписки має лише запропоновані відповідачем позивачу умови та строк відшкодування шкоди, що належить розглядати у відповідності до ст. 1166 ЦК України, про що позивач не зазначила та не обґрунтувала. У розписці відповідач зазначає про зобов`язання відшкодувати ОСОБА_1 нанесену шкоду до 15.10.2021 року в сумі 11430, не зазначаючи чи то гривень чи в іншому грошовому еквіваленті.

Натомість, у позові позивач зазначає про необхідність стягнення шкоди з відповідача саме за договором позики, що не відповідає предмету розписки. Доказів того, що відповідач особисто отримав від позивача в борг грошові кошти, позивачем під час розгляду справи суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, не підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача понесених витрат по справі по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 274, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева