Справа № 128/1543/22
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, наразі в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами.

Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач самостійно, власними силами матеріально забезпечує, доглядає та виховує сина, натомість відповідач не в повному обсязі виконує обов`язки, визначені у статті 180 СК України щодо утримання та надання належної матеріальної допомоги дитині.

На даний час відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо належного утримання свого сина, нехтує обов`язками, які покладені на нього Законом, як на батька.

Позивач позбавлена можливості у повному обсязі самостійно, без участі батька, матеріально утримувати сина, оскільки такий обов`язок покладено на обох батьків.

Позивачу відомо, що відповідач офіційно працює в ПАТ «ВІННИЦЬКА КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА» на посаді водія автонавантажувача, з його слів, розмір заробітної плати складає близько 25 000 гривень в місяць.

Крім цього, з інформації яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідачу на праві власності належить: земельна ділянка кадастровий номер :02:004:0336, площею 0,2035 га, що знаходиться у АДРЕСА_2 ; житловий будинок площею 157 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_2 , 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0033, площею 0,06 га, що знаходиться у Вінницькій області Вінницький район, с/рада Лука-Мелешківська.

Наведені вище обставини, в сукупності дають підстави стверджувати, що відповідач отримує дохід, має в наявності нерухоме майно, а тому він у повній мірі може сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/3 від усіх його доходів; він працездатний, інших утриманців не має та має змогу надавати матеріальну допомогу.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

На вказану позовну заяву відповідачем надано відзив, в якому зазначено про таке.

Відповідач повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову та вважає, що він позов не може бути задоволений судом виходячи з наступного.

Стосовно тверджень позивача, що він жодного утримання на дитину не надає, слід вказати, що після припинення стосунків, а саме: після того, як сторони почали проживати окремо (з ініціативи позивача), він продовжував і до теперішнього часу продовжує надавати своєму синові матеріальну допомогу, але, звісно, ніяких розписок з колишньої дружини не брав.

Усі заяви позивача та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, не відповідають обставинам справи, а відповідно й вимога позивача про стягнення аліментів є взагалі надуманою та передчасною, оскільки це його рідний син, якого він любить і буде продовжувати матеріально допомагати, не залежно від того, буде рішення суду, чи ні.

Твердження позивача стосовно того, що він не здійснює догляд за сином не відповідає дійсності, оскільки син перебуває з ним лише тоді, коли позивач сама дозволяє. Він завжди сам бажає постійно бути разом зі своєю дитиною; син завжди хотів бути поруч з ним також, однак, останнім часом син став емоційно віддалятись від нього і він підозрює, що це результат постійного дискредитування його в очах дитини, яке умисно вчиняється позивачем.

Він не проти утримувати свою дитину і ухилятись від сплати аліментів не збирається, але визначення частки аліментів повинно бути в розумних розмірах, а саме: відповідно до ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментіву розмірі: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно, доцільним буде призначити аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від його заробітку/доходу щомісячно.

Позивачем зазначено, що в його власності перебуває земельна ділянка, однак, він не вважає, що наявність даного майна якимось чином повинно вплинути на розмір аліментів, крім того, зазначене майно не було придбано ним особисто, а набуто в якості спадщини за заповітом.

При вирішенні питання щодо розірвання шлюбу ними було узгоджено рішення про продаж їх спільної квартири АДРЕСА_3 та розподіл коштів від продажу у рівних частинах, тим більше, що вищезазначену квартиру ними вже виставлено через ріелтора на продаж.

Тому, просить суд не брати до уваги відомості, зазначені позивачем щодо нерухомості, якою він володіє, так як власником іншої частини даної квартири є позивач.

Крім того, він щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів, як його обов`язкові витрати, які він не може не здійснювати.

Станом на сьогоднішній день він не має у власності будь-яких цінностей та банківських вкладів.

В свою чергу, позивачем не надано доказів щодо матеріального забезпечення сина самостійно та власними силами, а також не надано доказів щодо повного невиконання його батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина.

Враховуючи наведене, відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю; при прийнятті рішення взяти до уваги викладені обставини у відзиві та його пропозицію щодо призначення аліментів на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частки від заробітку/доходу.

В свою чергу стороною позивача надано відповідь на відзив, в якому сторона позивача вважає поданий відзив необгрунтованим, а обставини у ньому не доведеними жодними доказами, з огляду на наступне.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб не має, що свідчить про те, що останній спроможний заробляти та сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 від свого доходу.

Доказів того, що відповідач несе додаткові витрати, має на утриманні інших осіб, в тому числі і витрати на оплату комунальних послуг до суду не надано.

В той же час, позивач постійно несе майнові витрати на дитину, що частково підтверджується наданими до даного відповіді на відзив квитанціями, зокрема, за серпень місяць 2022 року.

Відповідачем надані позивачем факти документально спростовано не було.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789X11 (78912) від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу N 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Частиною другою ст. 182 СК України передбачено, шо розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим. певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

З огляду вищенаведене та виключно в інтересах дитини щодо її кращого забезпечення, ураховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, потреби дитини, необхідність та достатність розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку, позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 від усіх його доходів щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з даним позовом і саме такий розмір аліментів буде відповідати інтересам сина, розвитку його здібностей та забезпечить належну участь відповідача в його утриманні.

Враховуючи викладене, позивач просить суд не брати до уваги наведені відповідачем обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 01.12.2022 надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати без технічної фіксації, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить ухвалити рішення.

В судове засідання 01.12.2022 відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає частково, зокрема, щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходу (заробітку); просить суд розгляд справи здійснювати без технічної фіксації.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги відзив на позовну заяву та відповідь на нього, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Як встановлено по справі, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого являються: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 9).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, дитина ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також, згідно копії паспорту, є місцем реєстрації позивача (а.с. 4 5, 8).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу на праві власності належить: земельна ділянка кадастровий номер :02:004:0336, площею 0,2035 га, що знаходиться у АДРЕСА_2 ; житловий будинок площею 157 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_2 , які належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом; 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної сумісної власності з позивачем та земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0033, площею 0,06 га, що знаходиться у Вінницькій області Вінницький район, с/рада Лука-Мелешківська (а.с. 12 - 13).

Як вбачається з довідки про доходи № 169 від 30.09.2022, відповідач ОСОБА_2 працює в ПрАТ «Вінницька кондитерська фабрика» з 01.09.2019 на посаді водія навантажувача, за період березень 2022 по серпень 2022 йому виплачена заробітна плата в розмірі 152583,23 грн.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку, за станом свого здоров`я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, , той факт, що відповідач є працездатного віку, офіційно пацює, за станом свого здоров`я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина; інших утриманців не має.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задоволити частково та стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення сином повноліття.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 180, 183 СК України, ст. ст. 4, 10, 76, 141, 247, 264, 265, 268, 273, 280 283, 430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 , працюючого водієм навантажувачем ПрАТ «Вінницька кондитерська фабрика», аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи з 02.08.2022.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на рахунок держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко