Справа № 456/3059/19
Провадження № 2/456/79/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс», третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ТОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс» на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля марки «Шевролет Авео», в розмірі 50000,00 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 09.10.2016 на ділянці автодороги «Київ-Чоп», що в селі Гірне Стрийського району Львівської області, відбулося зіткнення між автомобілями марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобілем марки «Рено Меган», р.н. Республіки Польща, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , мотоциклом марки «Ямаха ХТ 600», р.н. Республіки Польща НОМЕР_3 , під керуванням громадянина Республіки Польща ОСОБА_4 . Ще одним учасником ДТП був ОСОБА_5 , який у момент ДТП керував вантажним автомобілем марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 , з напівпричіпом «Шмітц», р.н. НОМЕР_5 , на підставі трудового договору з ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс».

Внаслідок ДТП автомобіль марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 , отримав значні технічні пошкодження, а він отримав тілесні ушкодження у вигляді забою грудини. Автомобіль «Шевролет Авео» згідно з реєстраційним свідоцтвом на транспортний засіб належить ОСОБА_2 , його дружині, яка в момент ДТП знаходилася разом з ним у салоні автомобіля.

За фактом ДТП в той же день слідчим Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області були внесені відомості до ЄРДР за № 0002147 за ч. 1 ст. 286 КК України.

26.07.2017 слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, копію якої направлено до відповідних органів поліції для вирішення питання про притягнення винуватців ДТП до адміністративної відповідальності.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 02.02.2018 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до ДТП, визнано ОСОБА_5 .

Під час вищезгаданої події ОСОБА_5 керував автомобілем «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 , з напівпричіпом «Шмітц», р.н. НОМЕР_5 , на підставі трудового договору з ТОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс», яке в силу ст. 1172 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану ОСОБА_5 внаслідок ДТП.

Автомобіль марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 , з напівпричіпом «Шмітц», р.н. НОМЕР_5 , якими під час ДТП керував ОСОБА_5 , є забезпеченим транспортним засобом відповідно до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з договором № АК/4695837 забезпеченим транспортним засобом є автопричіп марки «Шмітц», р.н. НОМЕР_7 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн. Згідно з договором № AI/8885108 забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 , страхова сума становить 50000 гривень. Відповідно до цих договорів власником автомобіля марки «Рено Т 430» та напівпричіпу «Шмітц», чия відповідальність застрахована в Страховій компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна», є ТзОВ «Камаз-Транс-Сервіс».

Згідно з висновком № 158 експертного авто-товарознавчого дослідження від 08.12.2016, складеного судовим експертом Галамай Я.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео» з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 103380,84 грн.

Після ухвалення Апеляційним судом Рівненської області рішення від 02.02.2018 з метою відновлення порушеного майнового права в позасудовому порядку позивач 13 березня 2018 року звернувся до страхової компанії із заявою про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. В подальшому з такою заявою до Страхової компанії звернулася дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_2 як власниця пошкодженого автомобіля. З аналогічною заявою позивач звернувся також і до Товариства.

Листом-відповіддю від 23 березня 2018 року Страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV у зв`язку з пропуском однорічного строку на звернення із заявою про страхове відшкодування. В свою чергу, Товариство залишило відповідну заяву ОСОБА_1 без реагування.

Беручи до уваги положення ст. 1194 ЦК України, якою передбачено додаткову відповідальність заподіювача шкоди, який застрахував свою цивільну відповідальність, наприкінці березня місяця 2018 року позивач звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, до Страхової компанії як до основного відповідача та Товариства як до субсидіарного відповідача.

Зважаючи на те, що страхова сума за договором обов`язкового страхування тягача автопоїзду становила 50000 грн, позивач, керуючись положенням п. 36.3 ст. 36 Закону № 1961- IV, просив стягнути зі Страхової компанії грошові кошти в розмірі саме цієї страхової суми. Відтак іншу частину заподіяної внаслідок ДТП шкоди, яка виходила за межі страхового відшкодування, просив стягнути з Товариства як особи, відповідальної за шкоду, заподіяну її працівником.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 53380,84 грн матеріальної шкоди, а саме: різницю між визначеним експертним дослідженням розміром збитків, заподіяних позивачу внаслідок ДТП, та страховою сумою за договором обов`язкового страхування тягача - автомобіля марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 , 1000 грн за проведення експертного авто-товарознавчого дослідження та 704 грн 80 коп. судового збору. В задоволенні позовної вимоги про стягнення зі Страхової компанії іншої частини збитків в розмірі страхової суми за договором страхування тягача-автопоїзду відмовлено. При цьому суд виходив з того, що строк, визначений п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV, сплив якого є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за умови неподання потерпілим протягом цього строку заяви про страхове відшкодування, є присікальним і не може бути відновленим.

Вказане рішення в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення зі Страхової компанії страхового відшкодування оскаржив позивач до Львівського апеляційного суду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року без змін. При цьому Апеляційний суд виходив з того, що в силу імперативної норми п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961 -IV у Страхової компанії не виникло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування позивачу. В обгрунтування такої правової позиції Апеляційний суд покликався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 грудня 2018 року в справі № 641 /8243/14-ц, від 08 лютого 2018 року в справі №233/6322/15-ц, від 19 грудня 2018 року в справі № 761/8048/16-ц.

Таким чином, зважаючи на рішення Апеляційного суду та сформовану Верховним Судом практику, слід констатувати, що порушене право позивача на теперішній час відновлено лише частково і в конкретному випадку не може бути відновлено в повному обсязі за рахунок двох суб`єктів: як особи, що несе деліктну відповідальність за заподіяння шкоди (Товариства), так і Страховика, у якого застрахована цивільна відповідальність Товариства за договором обов`язкового страхування власників транспортних засобів.

Однак статтею 1166 ЦК України закріплено принцип повного відшкодування шкоди особі, яка потерпіла від неправомірних дій інших осіб.

З цього випливає, що порушене право позивача в тій частині, яка залишилася невідновленою внаслідок ухвалення Стрийським міськрайонним судом Львівської області та Львівським апеляційним судом згаданих вище рішень від 05 листопада 2018 року та від 27 червня 2019 року, потребує додаткового захисту.

Відтак у силу правила, закріпленого ст. 1166 ЦК України, здійснити відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі, який не охоплено рішенням Стрийського міжрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2019 року, належить відповідно до ст. 1172 ЦК України Товариству.

Зважаючи на це, в позивача виникли достатні правові підстави звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в частині, яка не охоплена рішенням Стрийського міжрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року.

Відповідач ТОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс» подав відзив на позов, в якому вимоги позовної заяви заперечив повністю, просив у задоволенні такої відмовити. Зазначив, що існують судові рішення, зокрема, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 листопада 2018 року, яким визначено розмір відповідальності відповідача (винуватця ДТП). Стягнення з відповідача (винуватця ДТП) суми, яка мала бути виплачена позивачу страховою компанією, яка відмовила у виплаті такої у зв`язку із пропуском строку звернення, суперечить інституту страхування.

Також сторонами подано відповідь на відзив та заперечення, суть яких зводиться до тверджень ,наведених у позові та відзиві відповідно.

Третя особа ОСОБА_2 правом подачі пояснень щодо позову не скористалася.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 36/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.08.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 04.09.2019. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву, пояснень та доказів у справі /а.с. 37/.

04.09.2019 представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі /а.с. 40/.

В підготовчому судовому засіданні 04.09.2019 до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_2 /а.с. 45 на звороті/

08.10.2019 відповідачем подано відзив на позов /а.с. 48- 51/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2019 закрито підготовче провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14.11.2019 /а.с. 57/.

08.11.2019 представником ОСОБА_1 адвокатом Василькевичем В.М. подано відповідь на відзив /а.с. 59-61/.

05.12.2019 представником відповідача подано заперечення /а.с. 73-76/.

Ухвалою від 05.03.2020 судом постановлено судове засідання, призначене на 14.04.2020, проводити в режимі відеоконференції /а.с. 95/.

Ухвалою від 14.04.2020 справу розглядом відкладено на 18.05.2020 /а.с. 101/.

Ухвалою від 06.05.2020 судом постановлено судове засідання, призначене на 18.05.2020, проводити в режимі відеоконференції /а.с. 108/.

Ухвалою від 18.05.2020 справу розглядом відкладено на 09.06.2020 /а.с. 111/.

Ухвалою від 09.06.2020 справу розглядом відкладено на 25.06.2020 /а.с. 123/.

Ухвалою від 25.06.2020 поновлено судовий розгляд у цивільній справі № 456/3059/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 131/.

Ухвалою від 25.06.2020 зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року /а.с. 136/.

08.02.2022 представником ОСОБА_1 адвокатом Василькевичем В.М. подано клопотання про відновлення провадження у справі /а.с. 141/.

Ухвалою від 14.02.2022 провадження у справі поновлено /а.с. 142/.

Ухвалою від 10.03.2022 справу розглядом відкладено на 31.03.2022 /а.с. 147/.

Ухвалою від 31.03.2022 справу розглядом відкладено на 19.04.2022 /а.с. 152/.

Ухвалою від 19.04.2022 справу розглядом відкладено на 19.05.2022 /а.с. 166/.

Ухвалою від 19.05.2022 справу розглядом відкладено на 20.06.2022 /а.с. 177/.

Розгляд справи по суті відбувся 20.06.2022 за відсутності сторін.

Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі.

Позивач та його представник адвокат Василькевич В.М. в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не подав.

В попередніх судових засіданнях позов заперечив з підстав, наведених у відзиві та запереченні.

Третя особа ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, та дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.10.2016 близько 14:00 на автодорозі «Київ-Чоп», що в селі Гірне Стрийського району Львівської області, а саме: 626км+500м, відбулося зіткнення між автомобілями марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобілем марки «Рено Меган», р.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та мотоциклом марки «Ямаха ХТ 600», р.н. Республіки Польща НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді забою грудини. За даним фактом 09.10.2016 було внесено відомості до ЄРДР за № 0002147 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від 26.07.2017 кримінальне провадження № 0002147 від 09.10.2016 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови направлено за підсудністю для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП /а.с. 6/.

З постанови Апеляційного суду Рівненської області від 02.02.2018 судом встановлено, що 09.10.2016 близько 14:00 на автомобільній дорозі М-06 сполученням Київ-Чоп 626км+500м в с. Гірне Стрийського району Львівської області водій ОСОБА_5 , керуючи вантажним автомобілем марки «Рено», р.н. НОМЕР_4 , з напівпричіпом «Шмітз», р.н. НОМЕР_7 , не врахував дорожню обстановку, не виконав вимог дорожньої розмітки 1.1 дод. 1 (вузька суцільна смуга) та виїхав на смугу зустрічного руху, чим змусив водія ОСОБА_3 , який рухався на легковому автомобілі марки «Рено Меган», р.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , в зустрічному напрямку, різко змінити напрямок та швидкість руху, внаслідок чого автомобіль марки «Рено Меган», р.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , будучи некерованим, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо. Внаслідок ДТП автомобіль марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Рено Меган», р.н. Республіки Польща НОМЕР_2 , отримали значні технічні ушкодження, а ОСОБА_1 - тілесні ушкодження у вигляді забою грудини /а.с. 7-8/.

Вищевказаною постановою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова набрала законної сили /а.с. 7-8/.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 в справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Таким чином, вина ОСОБА_5 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП працював водієм у ТзОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс» та перебував з ним у трудових відносинах, що не заперечується сторонами. Відтак дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання водієм ОСОБА_5 своїх трудових обов`язків.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Рено», р.н. НОМЕР_4 , та напівпричіпу «Шмітз», р.н. НОМЕР_7 , застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі Договорів (полісів) № АК/4695837 та № АІ/8885108 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів /а.с. 18-20/.

Автомобіль марки «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 /а.с. 21-22/.

Згідно з висновком № 158 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 08.12.2016 судовим експертом Галамай Я.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_6 , від виявлених на момент його огляду 24.11.2016 пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталася 09.10.2016, в цінах станом на вказану дату огляду становить 103380,84 грн. Ринкова вартість автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , станом на 24.11.2016 становить 155213,28 грн. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Шевролет Авео», р.н. НОМЕР_1 , після його пошкодження в ДТП 09.10.2016 з врахуванням особливостей його стану та пошкоджень, які виявлені на момент огляду 24.11.2016, в цінах станом на час проведення дослідження становить 103380,84 грн./а.с. 9-17/.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо права потерпілого на отримання захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову про відшкодування шкоди до винуватця ДТП у разі, якщо ним втрачено право на отримання відшкодування від страховика/МТСБУ винної у ДТП особи з підстав пропуску строків, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, як уже зазначалось, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди, так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюються випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

За змістом зазначених норм права встановлюється як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить про свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України). При цьому, ЦПК України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права. Наприклад, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає припинення поруки у зв`язку з пропуском 6 місяців строку звернення кредитора до поручителя, а також, що з припиненням поруки припиняється й право на отримання сум простроченої заборгованості від поручителя.

Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 ЦК України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 ЦК України)). Відмова від належного особі права припиняє таке право.

Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права, та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.

Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (підпункт 33.1.1 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), суд з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшов висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності із загальними принципами цивільного права, як добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку.

Відтак за обставин даної конкретної справи звернення безпосередньо до винуватця є безпідставним, оскільки суперечить меті інституту страхування.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути уваги, що позивачем вже й реалізовано своє право звернення з відповідним позовом до страховика.

Так, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.11.2018 позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ТОВ ГФ «Камаз-Транс-Сервіс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 53380,84 грн матеріальної шкоди (різницю між визначеним експертним дослідженням розміром збитків, заподіяних позивачу внаслідок ДТП, та страховою сумою за договором обов`язкового страхування тягача - автомобіля марки «Рено Т 430», р.н. НОМЕР_4 ) 1000 грн за проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 704 грн 80 коп. судового збору. В задоволенні позовної вимоги про стягнення зі Страхової компанії іншої частини збитків у розмірі страхової суми за договором страхування тягача автопоїзду відмовлено. При цьому, суд виходив з того, що строк, визначений п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-IV, сплив якого є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (за умови неподання потерпілим протягом цього строку заяви про страхове відшкодування) є присікальним і не може бути відновленим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не впливають.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому судові витрати, понесені позивачем, слід віднести на його рахунок.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункова фірма «Камаз-Транс-Сервіс», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.06.2022.

Суддя Л.В.Гула