Номер провадження: 22-ц/813/220/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна,

третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року у складі судді Луняченка В.О.,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», за участю третіх осіб: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. та Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков О.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2021 (суддя Бескровний Я.В.) позовні вимоги задоволено. Визнано виконавчий напис вчинений 01.06.2020 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований у реєстрі за №474, про звернення стягнення з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» за кредитним договором №R3В від 18.11.2013 - таким, що не підлягає виконанню.

10.03.2021 до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Григоржевського М.С. про ухвалення додаткового рішення у справі в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу шляхом стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 14 000 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 14000 грн на правову допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду містить обґрунтування щодо залишення заяви про винесення додаткового рішення без задоволення, яке базується на виключно буквальному тлумачення законодавства, формальному підході та має опосередковане перешкоджання доступу до правосуддя.Мотивуючи відсутність повноважень для розгляду заяви про винесення додаткового рішення про вирішення питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суддя Луняченко В.О. по факту вирішує це питання - залишаючи заяву без задоволення, тобто відмовляє у вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу.Наявна суперечливість мотивувальної частини, де обґрунтовується відсутність повноважень для вирішення питання про винесення додаткового рішення та резолютивної частини, де вирішується питання про винесення додаткового рішення.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» та приватний виконавець Вельков О.В. в судове засідання 31.05.2022 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Інші учасники судового в судове засідання 31.05.2022 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08.06.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У пункті 20 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (ст. 270 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвали в рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Отже, процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, які передбачені ст. 270 ЦПК України. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених зазначеною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що головуючий-суддя у даній справі Бескровний Я.В., який ухвалював рішення по суті спору, перебуває у щорічній основній відпустці відповідно до Наказу №25-В від 04.03.2021 року, а тому розглядати заяву про ухвалення додаткового рішення іншим складом суду неможливо, оскільки це суперечить ст. 270 ЦПК України.

Статтею 13 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд виходить з того, що головне значення додаткового рішення полягає в забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом унаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України.

В свою чергу, стаття 270 ЦПК України не встановлює беззаперечного обов`язку ухвалення додаткового рішення виключно в такому самому складі суду (суддів), що ухвалив рішення, оскільки законодавець використовує формулу "суд, що ухвалив рішення", що означає суд як інституцію, а не конкретного суддю (суддів).

При цьому, процесуальна можливість ухвалення судом додаткового рішення у складі, відмінному від складу суддів, що ухвалив рішення у справі, забезпечена, зокрема, приписами п. 2.3.47 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в редакції, затвердженій рішенням Ради суддів України від 2 квітня 2015 року N25, що дозволяє автоматизований розподіл заяви про ухвалення додаткового рішення у разі відсутності раніше визначеного в судовій справі головуючого судді (судді-доповідача).

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).

Відтак, цивільний процесуальний закон не забороняє визначеним при автоматичному розподілі суддям знайомитися з матеріалами справи, у тому числі з дослідженими при судовому розгляді доказами, прослуховувати записи технічної фіксації судового процесу, уточнювати певні питання в учасників справи, яких у разі необхідності суд може викликати в судове засідання (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Крім того, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі від 16 грудня 1992 року "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Враховуючи викладене, відсутність складу суду, що ухвалював судове рішення в справі, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про вирішення відповідної вимоги.

Така позиція була висловлена в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі N 759/9300/13-ц.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 4 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Продовжуючи розгляд заяви, суду першої інстанції необхідно, з врахуванням принципу диспозитивності та вимог ст. 270 ЦПК України, за наявності підстав ухвалити відповідне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2021 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 08.06.2020.

Головуючий

Судді: