Справа № 303/4265/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 листопада 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Куштан Б.П.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 12 червня 2019 року у справі № 303/4265/18 (Головуючий: Даруда І.А.),-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та передачу права власності на виділену частку в залік погашення аліментів, мотивуючи тим, що 25 вересня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб в Мукачівському міськвідділі РАЦС, запис № 531 і від даного шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2012 року шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні при матері ОСОБА_2 ..

При розірванні шлюбу спору щодо розподілу спільного майна подружжя не існувало.

02 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася із позовною заявою про стягнення із позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини і рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року позов було задоволено.

Під час спільного проживання ними придбано нерухоме майно розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане за рахунок сімейних коштів подружжя ОСОБА_1 на публічному аукціоні 24 грудня 2007 року, про що свідчить протокол № 21 засідання аукціонної комісії Іршавської райспоживспілки ОСОБА_2 , за згодою між подружжям на момент його реєстрації.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

05 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги та просив поділити нерухоме майно, що знаходиться у спільній частковій власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане та облаштоване спільним сімейним коштом подружжя ОСОБА_1 , за час їхнього спільного проживання до розірвання шлюбу, в рівних долях, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Рішенням Іршавського районного суду від 12 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові за спливом строку позовної давності відсутні, так як про порушення свого права дізнався лише з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 22.02.2019 року, згідно якої ОСОБА_2 вказана як одноособовий власник спірного майна.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 і позивач ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать довідки про доставку SMS, свої пояснення на предмет спору ними надано у суді 11 квітня 2022 року і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що 25 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано в Мукачівському міськвідділі РАЦС, запис № 531 і від даного шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачкою.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 січня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

З довідки Хлібокомбінату Іршавської районної спілки споживчих товариств від 08 травня 2008 за №22 вбачається, що на публічному аукціоні від 24 грудня 2007 року ОСОБА_2 придбала будівлю мучного складу та свинарника хлібопекарні на АДРЕСА_1 .

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 лютого 2019 року вбачається, що спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 на праві власності 17.07.2008 року і підставою виникнення права власності був договір купівлі-продажу від 08.02.2008 року; акт прийняття-передачі від 08.02.2008 року та рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09.06.2008 у справі №2-1672/08.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності суд першої інстанції визначив початком перебігу позовної давності день розірвання шлюбу - 24 січня 2012 року.

Із даним висновком суду першої інстанції, судова колегія не може погодитися із наступних підстав.

Відповідно до ст. 253 ЦК україни перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК україни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК україни).

Початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України) а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст. 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19).

Разом з тим, доказів, які б свідчили, що 24 січня 2012 року між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, відповідачем не надано і факт реєстрації за одним із подружжя спільного майна після ухвалення Мукачівським міськрайонним судом рішення від 09 вересня 2008 року на підставі якого зареєстровано спірне майно за ОСОБА_2 не може свідчити про порушення права власності на це майно іншого з подружжя у випадку відсутності між сторонами спору про нього.

Таким чином, після розірвання шлюбу між сторонами спір з приводу нерухомого майна не виникав, і ОСОБА_2 02 березня 2016 року звернулась із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і рішенням суду від 19 квітня 2016 року позов задоволено і у своїх поясненнях ОСОБА_1 посилався на те, що після розірвання шлюбу між сторонами по справі у ОСОБА_2 залишилась значна частина майна, використання якого приносить значні прибутки матері їх спільної дитини, а тому присудження судом ще й аліментів на утримання сина буде несправедливим і дані обставини судом не було взято до уваги.

Разом з тим, при зверненні в суд із позовом 17 липня 2018 року про поділ майна подружжя та передачу права власності на виділену частину в залік погашення аліментів ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 не дотрималася попередніх домовленостей між ними про врахування компенсації сумарних платежів по аліментам, шляхом переходу права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя на нерухоме майно, належне за законом його сину - ОСОБА_1 і ця обставина спонукала звернутися до суду із позовом.

Під час розгляду справи позивач зазначав, що про порушення його майнових прав йому стало відомо 22.02.2019 року при отриманні витягу з Державного реєстру речових прав, оскільки такі були неповними та не відповідали фактичним обставинам.

Враховуючи вищезазначені обставини, судова колегія приходить до висновку, що про обізнаність своїх порушених майнових прав на спірне майно ОСОБА_1 було відомо 02 березня 2016 року при зверненні ОСОБА_2 із позовом про стягнення аліментів, а в суд із позовом ОСОБА_1 звернувся 17 липня 2018 року, тобто у межах трьохрічного строку звернення у суд за захистом порушеного права.

Оскільки, спірне майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції не врахував вищенаведеного і висновок суду про обчислення позовної давності з дати ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 253, 256, 257, 261, 267 ЦК україни, ст.ст. 60, 61, 63, 69 СК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 12 червня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поділити нерухоме майно, що знаходиться у спільній частковій власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , яке було придбане та облаштоване спільним сімейним коштом подружжя ОСОБА_1 за час їхнього спільного проживання до розірвання шлюбу, в рівних долях, по Ѕ за кожним, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 21 листопада 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой