Дата документу 21.06.2022 Справа № 331/7/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/7/21 Головуючий у 1 інстанції: Фетісова М.В.
№ 22-ц/807/813/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2021 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.

В обґрунтування заяви зазначала, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, вона взяла у свого батька ОСОБА_3 дві позики: 20.10.2004 на суму 12 000 доларів США на покупку і оформлення квартири АДРЕСА_1 та 18.10.2005 на суму 12 000 доларів США для погашення кредитного договору № 123-10-К/Р, укладеному між нею та АКІБ «УкрСиббанк» для купівлі вищевказаної квартири. Після розірвання шлюбу, а саме 15.08.2020, вона повернула батькові 24 000 доларів США, що в еквіваленті на теперішній день становить 684 177,60 гривень. У зв`язку з тим, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, просить суд, стягнути з відповідача відповідні грошові кошти, що складає половину від сум, сплачених нею за борговими зобов`язаннями.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з відповідача на її користь в порядку регресу 12 000 доларів США, що є еквівалентом 342 088,80 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову у виді арешту транспортного засобу марки VOLVO, моделі - V50, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_1 , 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 22000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити відповідачу в стягненні витрат на професійну правничу допомогу повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 13.10.2000 по 24.02.2015, що підтверджується свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4 від 13.10.2000 та рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2015 у справі № 334/593/15-ц (т. 1 а.с. 18-20).

21.10.2004, під час перебування у шлюбі, позивачка ОСОБА_1 набула право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу від 21.10.2004 продаж квартири здійснена за 124 200 гривень. Вказані обставини підтверджуються вказаним договором, витягом про реєстрацію в Державному реєстру правочинів № 219017 від 21.10.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5210227 від 27.10.2004 (т. 1 а.с. 21-24).

В теперішній час спір про поділ вказаної квартири між сторонами перебуває на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя - справа № 331/3589/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що підтверджується копією позовної заявою та судовими рішеннями у справі № 331/3589/20 (т. 1 а.с. 73, т. 2 а.с. 67-76).

На час ухвалення цього рішення сторонами не надане остаточне рішення у справі № 331/3589/20.

21.10.2004 між позивачкою ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» укладений кредитний договір № 123-10-К/Р, відповідно до умов якого позивачка отримала від банку кредит в сумі 12 000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 зі строком повернення кредиту до 20.10.2019 (т. 1 а.с. 25-31).

Виконання зобов`язань позивачки за кредитним договором № 123-10-К/Р були забезпечені договором поруки № 123-10-К/Р/П від 21.10.2004, укладеним між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 33-34).

19.10.2005 позивачка ОСОБА_1 сплатила заборгованість за кредитним договором № 123-10-К/Р від 21.10.2004, що підтверджується копіями квитанцій (т. 1 а.с. 32, 132-140).

Відповідно до копії розписки від 20.10.2004 позивачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 12 000 доларів США для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Передбачено повернення позики за вимогою позикодавця (т. 1 а.с. 5).

Згідно з копією розписки від 18.10.2005 позивачка ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 12 000 доларів США для сплати кредиту на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Передбачено повернення позики за вимогою позикодавця (т. 1 а.с. 6).

Відповідно до розписки від 15.08.2020 позикодавець ОСОБА_3 отримав від позивачки ОСОБА_1 24 000 доларів США як повернення позики за розписками від 20.10.2004 та 18.10.2005 (т. 1 а.с. 7, 103).

15.08.2020 позивачка ОСОБА_1 отримала в позику від ОСОБА_4 24 000 доларів США з терміном її повернення до 31.12.2022 (т. 1 а.с. 94, 244).

09.11.2020 позивачка ОСОБА_1 направила відповідачу ОСОБА_2 письмову вимогу про сплату 12 000 доларів США в порядку регресу за договорами позики (т. 1 а.с. 41-43).

Дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції встановив, що предметом позову, враховуючи його підстави, є зворотна вимога (регрес) позивачки, яка виконала солідарний обов`язок зі сплати позик, до відповідача, як солідарного боржника, про сплату однієї другої частки сплаченої заборгованості в сумі 12 000 доларів США, що є еквівалентом 342 088,80 гривень.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.( Висновок Верховного Суду, від 02.04.2020 у справі № 638/17330/16-ц)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував, що квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , придбано за кошти, отримані позивачкою ОСОБА_1 за кредитним договором № 123-10-К/Р 21.10.2004 в сумі 12 000 гривень, а також кошти, які були нею особисто сплачені продавцям в сумі 12 000 гривень.

Твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, які вона сплатила при укладенні договору купівлі-продажу від 21.10.2014, вона набула на підставі договору позики від 20.10.2004, укладеного з ОСОБА_3 , а грошові кошти, які були нею спрямовані на сплату кредиту за кредитним договором № 123-10-К/Р в сумі 12 000 доларів США вона набула на підставі договору позики від 18.05.2005, укладеного з ОСОБА_3 ,не є переконливими та не доведені відповідними допустимими доказами

Так, на підтвердження вказаних обставин позивачем надані копії відповідних розписок, зміст яких заперечується відповідачем, їх оригінали не надані, позивачкою зазначено, що вказані розписки були знищені.

Суд першої інстанції надав оцінку доводам позивачки про те, що її батько ОСОБА_3 мав фінансові можливості надати їй у позику грошові кошти в сумі 24 000 доларів США, а також про те, що відповідач не мав такої можливості надати позивачці грошові кошти для купівлі квартири та сплату кредиту, зокрема зазначив, що вони не стосуються предмета доказування у цій справі зворотної вимоги за договорами позики.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи відсутність доказів як на підтвердження спільних зобов`язань сторін щодо погашення боргу, так і на підтвердження факту існування боргу взагалі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Враховуючи, що додаткове рішення є похідним та ухвалене у відповідності до наданих доказів, а розмір витрати на правничу допомогу відповідає вимогам розумності та справедливості, судова колегія також не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 листопада 2021 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09 грудня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко