КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/1141/22 Головуючий у суді І інстанції Яровенко Н.О.
У Х В А Л А

22 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Ігнатченко Н.В., суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 рокупозовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 8 вересня 2022 року позивач через представника за довіреністю - адвоката Карпан М.О. звернулася засобами поштового зв`язку з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтею 354 ЦПК України, та без додержання вимог статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та копії апеляційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Копію зазначеної ухвали представник позивача - адвокат Карпан М.О. отримала безпосередньо в суді апеляційної інстанції 5 грудня 2022 року, про що свідчить розписка останньої на її заяві про надання ухвали за розглядом апеляційної скарги.

19 грудня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача - адвоката Карпан М.О. про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій вона просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції посилаючись на те, що запровадження з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на території України правового режиму воєнного стану є поважною і безумовною причиною для поновлення процесуальних строків. При цьому позивач разом малолітньою донькою 5 березня 2022 року евакуювались в Республіку Болгарію, а адвокат Карпан М.О. постійно проживає та працює в м. Одесі, тому в умовах активних обстрілів не може регулярно приїздити до м. Києва для отримання процесуальних документів. Відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» працювали в обмеженому режимі, а робота Єдиного державного реєстру судових рішень була відновлена з відкриттям вільного доступу лише 20 червня 2022 року. З цих підстав у позивача та її представника не було реальної можливості отримання відомостей про стан розгляду справи та доступу до повного тексту оскаржуваної ухвали від 23 червня 2022 року. Крім того, ця ухвала не направлялася судом першої інстанції стороні позивача, незважаючи на надану поштову і електронну адреси, а її копію представник отримала лише 26 серпня 2022 року, тому п`ятнадцятиденний строк апеляційного оскарження спливає 9 вересня 2022 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи та обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином строк, передбачений статтею 354 ЦПК України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лишеті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Колегія суддів відзначає, що розумні строки в цивільному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була постановлена за відсутності позивача та її представника, датою виготовлення її повного тексту є 23 червня 2022 року (а.с. 185-187), у той же час з апеляційною скаргою представник позивача - адвокат Карпан М.О. звернулася засобами поштового зв`язку тільки 8 вересня 2022 року.

23 червня 2022 року представник позивача - адвокат Карпан М.О. засобами поштового зв`язку надсилала до суду першої інстанції клопотання про її особисте повідомлення про розгляд справи шляхом направлення судової повістки у формі смс-повідомлення, клопотання про визнання явки відповідача у судові засідання обов`язковою, відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 189-198).

Встановлено, що копія ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду була направлена засобами електронного зв`язку на електронну адресу представника позивача -адвоката Карпан М.О., вказану нею самою у процесуальних документах по справі, 29 червня 2022 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 188).

4 липня 2022 року представник позивача звернулася до Дніпровського районного суду м. Києваіз заявою про надання дозволу на ознайомлення з матеріалами справи.

5 липня 2022 року вказаний представник ознайомилася з матеріалами справи, у тому числі зі змістом ухвали від 23 червня 2022 рокув повному обсязі, про що свідчить розписка останньої на відповідній заяві (а.с. 199).

За змістом частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України.)

Отже, позивач була обізнана через свого уповноваженого представника про наявність оскаржуваної ухвали суду, її змістом, порядком та строками оскарження щонайменше 5 липня 2022 року, проте з апеляційною скаргою її представник звернулася лише 8 вересня 2022 року, не зазначивши в апеляційній скарзі причин пропуску п`ятнадцятиденного строку на апеляційне оскарження, які можливо визнати поважними.

За змістом статті 2 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV«Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом.

Слід зазначити, що із відомостей, наявних на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, що, як правильно вказала представник позивача з 20 червня 2022 року перебувають у відкритому доступі без обмежень, вбачається, що ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 рокубуло надіслано судом 27 червня 2022 року та оприлюднено 29 червня 2022 року, тобто в день її надіслання на електронну адресу представника позивача.

Таким чином, з цієї дати оскаржуване судове рішення було відкритим для безоплатного цілодобового доступу, у зв`язку з чим позивач та/або її представник, навіть незважаючи на факт ознайомлення з матеріалами справи 5 липня 2022 року, також мали реальну можливість додаткового ознайомитися з його змістом та вчасно подати апеляційну скаргу при належній заінтересованості в апеляційному перегляді даної справи.

В заяві про усунення недоліків апеляційної скарги представник позивача просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, оскільки, на її переконання, запровадження з 24 лютого 2022 року на території України правового режиму воєнного стану є поважною і безумовною причиною для поновлення процесуальних строків.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому законами України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, від 21 квітня 2022 року № 02212-ІХ та від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 та від 17 травня 2022 року № 341/2022, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, а потім з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду, зокрема з апеляційними скаргами на судові рішення судів першої інстанції. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Ураховуючи, що датою складання повного тексту оскаржуваного судового рішення є 23 червня 2022 року, а оприлюднення цього рішення в ЄДРСР відбулося 29 червня 2022 року, тобто в період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку представником позивачем за умови надання нею до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з апеляційною скаргою, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Однак відповідних доводів та доказів на їх підтвердження представник позивача - адвокат Карпан М.О. до апеляційного суду не надала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зроблено правовий висновок про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки у зв'язку із провадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Аналогічний по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 (провадження № 11-119заі22).

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання у заяві на те, що позивач разом малолітньою донькою 5 березня 2022 року евакуювались в Республіку Болгарію, а її представник постійно проживає та працює в м. Одесі, тому в умовах активних обстрілів не мала змоги регулярно приїздити до м. Києва для отримання процесуальних документів, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, адже копія ухвали від 23 червня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду була доставлена на електронну адресу адвоката Карпан М.О. 29 червня 2022 року і вона особисто за поданою заявою від 4 липня 2022 року ознайомилася з матеріалами справи безпосередньо в приміщенні суду 5 липня 2022 року, що в подальшому не потребувало від неї будь-яких дій для захисту прав та інтересів позивача у даній справі, окрім підготовки і подання апеляційної скарги у встановлений законом і розумний строк.

Доводи представника позивача про те, що відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» працювали в обмеженому режимі, а робота Єдиного державного реєстру судових рішень була відновлена з відкриттям вільного доступу лише 20 червня 2022 року є безпідставні, адже у неї не було перешкод у день судового розгляду справи надіслати до суду першої інстанції два клопотання та відповідь на відзив трьома окремими поштовими відправленнями через відділення АТ «Укрпошта» Одеса -37, а оскаржувана ухвала була постановлена 23 червня 2022 року, тобто після відновлення повноцінної роботи ЄДРСР.

Представник позивача мала можливість реалізувати своє право на подання апеляційної скарги до суду шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду через особистий кабінет у системі «Електронний суд» або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку.

Зазначене свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку представника ОСОБА_1 за довіреністю - адвоката Карпан М.О. та користування нею своїми процесуальними правами, що є порушенням вимог частини першої статті 44 ЦПК України, тому не можна вважати, що апеляційна скарга була подана нею у розумні строки і вона вживала заходи для того щоб реалізувати своє право на апеляційне оскарження, проте існували обставини, які об`єктивно перешкоджали їй своєчасно подати апеляційну скаргу.

Наведені боржником обставини про те, що саме з отриманням копії оскаржуваного судового рішення пов`язується початок відліку строку на апеляційне оскарження неможливо віднести до поважних підстав для поновлення процесуального строку, оскільки несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку, оскільки, як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Такі висновки щодо застосування норм процесуального права відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 361/10422/14-ц (провадження № 61-32655св18).

В поданій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало уповноваженому представнику позивача реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішенняпротягом встановленого законом, а також розумного строку після ознайомлення з матеріалами справи 5 липня 2022 року, а посилання на те, що копію ухвали фактично нею отримано безпосередньо в суді лише 26 серпня 2022 року за її письмовим зверненням є недостатньою підставою для поновлення пропущеного строку та свідчить про свідоме зволікання представником позивача з поданням апеляційної скарги.

Колегія суддів наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у справі, яка переглядається, представник позивача як у заяві про усунення недоліків, так і в апеляційній скарзі не вказала, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили її звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Вона не навела змістовних і вагомих доводів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати процесуальні права позивача з метою їх захисту в судовому порядку; не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею апеляційної скарги не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» суд зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статті 358 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам представника позивача щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, колегія суддів вважає, що такі причини є неповажними, а відтак з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючисьстаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тастаттями 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2022 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини відмовити.

Копію ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати позивачу разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

М.В. Мережко

С.І. Савченко