Справа № 577/5714/21
Провадження № 2/577/94/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого-судді Рідзевської І.О.,

з участю секретаря Волошко І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа Сумської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та просить, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути з останнього на його користь грошові кошти у сумі 2000 доларів США, у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 09.12.2021, що становить 54420 грн. та 4000 грн., заборгованості за борговою розпискою, а також сплачений судовий збір.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.04.2011 року відповідач позичив у нього грошові кошти у сумі 2000 доларів США та 4000 грн., що підтверджується доданою до заяви розпискою. Відповідно до розписки відповідач зобов`язується повернути кошти за вимогою протягом місяця. Однак у вказаний у розписці строк та на час звернення до суду ОСОБА_4 борг не повернув. Добровільно відповідач кошти повертати не хоче, тому позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 , кожен окремо, в судовому засіданні заявлені вимоги та заяву про збільшення позовних вимог підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За приписом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Факт написання особисто відповідачем зазначеної розписки та отримання ним грошових коштів представником відповідача не оспорюється.

Даних про укладення договору позики під впливом тиску судом не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена.

Таким чином боргова розписка, написана ОСОБА_4 відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому борг має бути стягнутий з нього у судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільних справах» роз`яснив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Судом встановлено, що відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи (а.с.6,30) 19.04.2011 року відповідач ОСОБА_4 , взяв у ОСОБА_1 грошову позику у сумі 2000 доларів США та 4000 грн., які зобов`язався повернути за вимогою протягом місяця.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що розрахунок за розпискою було проведено за рахунок відмови від спадкового майна, оскільки доказів на підтвердження даної обставини відповідачем надано не було.

Крім того, сам факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідачкою перед позивачем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд констатує про наявність заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до боргової розписки від 19.04.2011 у розмірі у сумі 2000 доларів США та 4000 грн., визнає дану розписку дійсною та такою, що мало місце.

Разом з тим, розглядаючи клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

З оригіналу розписки від 19.04.2011 вбачається, що в них відсутнє посилання на кінцевий термін повернення боргу. Оскільки у розписці не встановлено строку повернення боргу, іншого строку повернення боргу не встановлено, відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Відповідна вимога про повернення боргу була направлена позивачем 29.12.2021 та отримана відповідачем 29.12.2021 (а.с.25-28,50). Борг повинен був повернутий протягом 30 днів з дня її отримання, тобто у строк до 28.01.2022. Проте, борг протягом вказаного періоду не повернуто. Направлення вимоги під час розгляду справи не має правового значення, оскільки між сторонами на цей час спір не вирішено.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, перебіг якої почався з дати складення розписки (19.04.2011).

За таких обставин, суд доходить висновку, що строку позовної давності необхідно відрахувати з моменту отриманням вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 28.12.2020 у справі № 499/144/17 провадження № 61-8096св19.

Офіційний курс долара США до гривні станом на 09.12.2021 становив - один долар США дорівнює 27,21 грн.. Таким чином, підлягає стягненню сума боргу у розмірі 2000 доларів США, що в еквіваленті станом на 09.12.2021 становить 54 420,00 грн. = 2000 доларів США х 27,21 грн. та 4 000,00 грн., всього 58 420,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Враховуючи вимоги ст.1051 ЦК України та з урахуванням знаходження оригіналу розписки у позивача, суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у строк, визначений розпискою, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_4 позики в сумі 58 420,00 грн. підлягають задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 908 грн., а в силу п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Керуючись ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст.12,81,141, 247, 263-265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою у розмірі 2 000 доларів США, що станом на 09 грудня 2021 року за офіційним курсом Національного Банку України (один долар США 27,21 грн.) становить 54 420,00 грн. та 4 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 908,00 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського Апеляційного суду або до дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Конотопський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 13 липня 2022 року.

Суддя Рідзевська І. О.