05.07.2022
Справа № 696/432/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Білопольська Н.А., розглянувши заяву представника позивача, адвоката Остапенко Ірини Сергіївни, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Остапенко І.С., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Разом із позовом надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Toyota Corolla Verso, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автомобіля.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулась.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали поданої заяви у цивільній справі, дійшов до наступного висновку.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявлених вимог, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При цьому слід зазначити, що згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Водночас у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року по справі № 761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін.

Відповідні положення містяться у постанові КГС ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 910/7029/21.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд лише встановлює, чи може невжиття обраного заявником заходу забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся, чи є обраний ним спосіб захисту співмірним із заявленими позовними вимогами.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Водночас Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року по справі № 824/239/2018 зазначив, що судове рішення як найвищий акт правосуддя повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач переконана в тому, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист її прав, за захистом яких вона і звернулась, у зв`язку з тим, що відповідач може вчинити певні дії, пов`язані з відчуженням даного автомобіля, а тому, на думку позивача, необхідно накласти арешт на даний автомобіль та заборонити вчиняти іншим особам будь-які дії стосовно даного автомобіля. Однак ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин заявник суду не надала.

Так, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається існування об`єктивних припущень щодо обставин, які можуть унеможливити ефективний захист прав позивача. Доказів того, що відповідач має намір здійснити відчуження автомобіля матеріали заяви не містять.

Суд вважає, що стороною позивача у заяві про забезпечення позову не наведено обставин та не надано беззаперечних і переконливих доказів того, що дії відповідача можуть унеможливити ефективний захист прав позивача, або, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду або обґрунтоване припущення такої загрози.

Слід відмітити, що у цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка звертається з відповідною заявою.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист прав позивача, або це може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, судом не вбачається.

На підставі викладеного суд вважає необхідним відмовити заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача, адвоката Остапенко Ірини Сергіївни, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Білопольська