УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м.Суми

Справа №591/6802/21

Номер провадження 22-ц/816/446/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, що не приймала участі у справі, ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року, в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене в м. Суми, повний текст судового рішення складено 30.12.2021 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду у вересні 2021 року із заявою, представник ОСОБА_1 просила суд встановити факт здійснення нею поховання ОСОБА_3 (роки життя: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 (роки життя: ІНФОРМАЦІЯ_7), які поховані на Засумському кладовищі в м. Суми.

Свої вимоги мотивувала тим, що на Засумському кладовищі в м. Суми у неї є родинне поховання, де розташовані могили: її діда - ОСОБА_5 (роки життя: ІНФОРМАЦІЯ_2 ); її бабусі - ОСОБА_3 (роки життя: ІНФОРМАЦІЯ_1 ); її матері - ОСОБА_4 (роки життя: ІНФОРМАЦІЯ_7). Ще за життя її бабуся висловлювала бажання, щоб по її смерті організацією похорон займалася саме вона. З цих причин бабуся ОСОБА_3 склала на її ім`я заповіт, а після її смерті її сім`я переїхала проживати до Амурської області РФ, і як наслідок, вона видала довіреність своїй тітці - ОСОБА_6 на право оформити всі необхідні документи та здійснити всі інші дії для отримання на її ім`я спадщини від померлої ОСОБА_3 . Вона як особа, що взяла на себе зобов`язання поховати померлих, здійснила захоронення бабусі ОСОБА_3 , яка померла в 1962 році та матері ОСОБА_4 , яка померла в 1993 році. На їх могилах вона встановила пам`ятники, тобто, вона є користувачем родинного поховання. Оригінали свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона зі спливом часу втратила, не зберегла. Оскільки необхідний термін часу, визначений законодавством з моменту смерті її бабусі та матері минув, вона може (в разі необхідності) як користувачка місця родинного поховання здійснити в їх могилу підпоховання. За відсутності оригіналу свідоцтва про смерть необхідно в судовому порядку довести своє право на це поховання.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року заяву задоволено.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що заявниця фактично здійснила організацію поховання своєї бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та фактично взяла на себе зобов`язання поховати померлих, то в даному випадку суд вважає необхідним встановити факт проведення заявницею поховання зазначених осіб.

Не погоджуючись з вказаним рішенням особа, що не приймала участі у справі, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та залишити заяву без розгляду.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_2 є братом заявниці по лінії матері, а померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , приходились йому бабусею та матір`ю. Вказав, що його та його старшу сестру ОСОБА_7 протиправно не долучено до участі у справі. Поховання бабусі, ОСОБА_3 , та матері, ОСОБА_4 , здійснювалося родиною за участі ОСОБА_2 і його сестер ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , а заявниця не надала доказів, що однозначно це спростовують. Зазначає, що оригінал свідоцтва про смерть матері, ОСОБА_4 , знаходяться у нього, а свідоцтво про її поховання видане на його ім`я. Стверджує про свою незгоду із фактами, про встановлення яких просила заявниця, і що в даній справі вбачається спір про право.

Заявницею подано відзив на апеляційну скаргу в якому вона заперечує проти змісту і вимог апеляційної скарги та зазначає, що вона особисто, разом із своєю матір`ю, займалася похованням бабусі ОСОБА_3 , оскільки лише на її ім`я бабуся склала заповіт. Організацією поховання матері ОСОБА_4 займалися її діти, заявниця ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_2 та їх сестра ОСОБА_7 , а також усі разом оплатили похорони. Зазначає, що оригінал свідоцтва про смерть матері ОСОБА_4 був у неї, який зник приблизно в 2000 році (роках), і якось опинився у ОСОБА_2 . Стверджує, що окрім оригіналу свідоцтва про смерть матері у апелянта ОСОБА_2 відсутні докази проведення поховання саме ним, а тому в суду апеляційної інстанції немає підстав для скасування рішення суду.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 просили рішення залишити без змін.

Представник комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» доводи апеляційної скарги визнав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на території Засумського кладовища в м. Суми є родинне поховання, де розташовані поховання ОСОБА_3 (1877-1962), ОСОБА_5 (1881-1944), ОСОБА_4 (1915-1993).

Згідно копії посвідки про народження вбачається, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьком значиться ОСОБА_9 , матір`ю - ОСОБА_4 (а.с. 14).

З копії свідоцтва про одруження вбачається, що ОСОБА_8 21 липня 1960 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 15).

Судом також встановлено, що заявниця не має оригіналів свідоцтва про смерть матері та бабусі.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 85 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 110, місце реєстрації - Відділ реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 78 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 01, місце реєстрації - відділ реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області (а.с. 7).

Згідно повідомлення КП «Спеціалізованого комбінату» № 01-11/124-Д від 10.08.2021 року на адресу заявниці ОСОБА_1 вбачається, що на звернення заявниці з відповідними документами з проханням видати на її ім`я свідоцтва про поховання родичів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їй надано відповідь, в якій зазначалося, що свідоцтва про поховання видаються на підставі оригіналу свідоцтва про смерть (а.с. 23).

Із схеми розташування родинного поховання на Засумському кладовищі в м. Суми вбачається, що дата поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 співпадає з датами поховання, зазначеними заявницею (а.с. 35).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, про встановлення якого просить заявник, він має для неї юридичне значення, оскільки на підставі цього факту можна отримати свідоцтво про поховання, яке дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Проте висновок суду є передчасним та погодитись з ним колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, що з копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його матір`ю значиться ОСОБА_4 , відомості про батька відсутні (а.с. 50, 61).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 78 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 1385 (а.с. 51, 62).

З копії свідоцтва про поховання № 35 від 20.01.2022 року виданого ритуальною службою КП «Спеціалізований комбінат» вбачається, що ОСОБА_4 похована 31.12.1993 року на Засумському кладовищі у м. Суми по вул. Степана Бандери. Свідоцтво видано ОСОБА_2 , як користувачу місця одинарного поховання (а.с. 63).

Згідно преамбули Закону України «Про поховання та похоронну справу» № 1102-IV від 10.07.2003 року (в редакції чинній на час звернення до суду, далі - Закон № 1102-IV), - цей Закон визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності (стаття 1 Закон № 1102-IV).

В статті 2 Закону № 1102-IV вказано, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: … місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих;… могила - місце на кладовищі, у крематорії, колумбарії або в іншій будівлі чи споруді, призначеній для організації поховання померлих, де похована труна з тілом померлого чи урна з прахом; намогильні споруди - пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих;... кладовище - відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань; поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству;… користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону; ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Частинами першою-третьою ст. 11 Закону № 1102-IV передбачено, поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України.

Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі.

Статтею 25 Закону № 1102-IV встановлено, - за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Пунктом 3 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України № 193 від 19.11.2003 р., укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За приписами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Згідно п. 3 вказаного Пленуму, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (здійснення поховання померлого) вбачається, що встановлення вказаного факту необхідно їй саме для оформлення свідоцтва про поховання, яке дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. При цьому заявниця не зазначала, що є й інші особи, її брат ОСОБА_2 та їх сестра ОСОБА_7 , які можуть заперечувати проти встановлення заявленого факту, а саме, самостійного здійснення заявницею поховання її матері,- ОСОБА_4 .

Проте, апелянт ОСОБА_2 надав до суду копії документів, та вказав, що оригінал свідоцтва про смерть матері, ОСОБА_4 , знаходяться у нього, а свідоцтво про її поховання видане на його ім`я. Стверджував про свою незгоду із фактами, про встановлення яких просила заявниця, і посилався на те, що в даній справі вбачається спір про право.

Крім того, подаючи відзив на апеляційну скаргу заявниця ОСОБА_1 зазначила, що організацією поховання матері ОСОБА_4 займалися її діти, заявниця ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_2 та їх сестра ОСОБА_7 , а також усі разом оплатили похорони.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір про право на отримання свідоцтва про поховання.

За таких обставин, колегія вбачає наявним на час судового розгляду справи в суді першої інстанції спору про право користувача місцями поховання померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який належить розглядати в порядку позовного провадження.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі наявний спір про право, це виключає можливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено таку особливість розгляду справ окремого провадження, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 389 та ст. 377 ЦПК України ухвала апеляційного суду у разі залишення заяви без розгляду з підстав передбачених ч.6 ст. 294 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 294, 367, 374, 377,381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (здійснення поховання померлого) - залишити без розгляду.

Роз`яснити заінтересованим особам про їх право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 липня 2022 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко