Дата документу 21.07.2022 Справа № 337/6457/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/6457/21
Провадження №22-ц/807/1225/22
Головуючий в 1-й інстанції Бредун Д.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З,,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води),-

В С Т А Н О В И В:

У листопада 2021 року Концерн «МТМ» в особі представника за довіреністю Прокоп`євої Т.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на користь Концерну з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2017 року по 31.08.2021 року в розмірі 35 791,91 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову вказав про те, що, не зважаючи на відсутність письмово укладеного договору між відповідачами та Концерном, останній здійснював та продовжує надавати за адресою місця проживання відповідачів: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які ними споживаються без будь-яких заперечень щодо їхньої якості. У зв`язку з цим позивач вважає, що між ним та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, проте ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 неналежним чином виконують зобов`язання з оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилася вказана заборгованість.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 на користь концерну «Міські теплові мережі» (; 69091, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, буд. 137): - заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період 01.12.2018 року по 31.08.2021 року у розмірі 6535,68 гривень (шість тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень 68 копійок) солідарно;

- судовий збір у розмірі 414,51 гривень (чотириста чотирнадцять гривень 51 копійок) по 138,17 гривень (сто тридцять вісім гривень 17 копійок) з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до позовних вимог строк позовної давності, враховуючи періодичні платежі відповідачів, що перевищували місячне нарахування, і свідчили про визнанням боргу і тим самим перервали строк позовної давності.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн. (2481,00 грн. Х 100 = 248 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.12.2017 року по 31.08.2021 року Концерном «МТМ» були надані, а відповідачами за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) без будь-яких зауважень щодо їхньої якості.

Як зазначено позивачем у позові і що визнано відповідачами, зобов`язання зі сплати спожитих послуг останні належним чином не виконували, у зв`язку з чим станом на вересень 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 35 791,91 грн., що підтверджується відповідними довідкою та розрахунком (а.с.4, 5-7).

Відповідачка ОСОБА_1 надала суду письмову заяву про застосування позовної давності.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову лише в межах строку загальної позовної давності з грудня 2018 з огляду на дату звернення до суду з позовом по 31.08.2021 року, за вирахуванням платежів, здійснених відповідачами в цей період. Так, загальна сума нарахувань за надані протягом зазначеного періоду позивачем послуги становить 38669,59 гривень, сума сплачена відповідачами 32133,91 гривень, отже стягненню підлягає різниця в розмірі 6535,68 гривень.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(у обох редакція, які були чинні у певному періоді утворення заборгованості): житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Крім того, вказаним законом передбачено передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На відповідача ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_4 , відповідно до якого відповідачам Концерном "МТМ" надавалися послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись.

Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.

Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачами, Концерн «МТМ» надав розрахунок заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 згідно якого відповідачам нараховано заборгованість з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з 01 грудня 2017 р. по 31 серпня 2021р. в сумі 35791 грн. 91 коп. (а.с.5-7).

Контррозрахунку відповідачами подано не було.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з приводу доведеності вимог позову.

Що стосується застосування строку позовної давності до заявлених вимог, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частинами 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. В силу ч. 2 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Положеннями ЦПК України встановлено право позивача звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання протягом трьох років з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права.

Згідно із пунктом 38 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

З огляду на зазначене, оскільки положеннями чинних нормативно-правових актів встановлено обов`язок споживача вносити плату за надані послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води щомісячно, про порушення свого права на отримання плати за надані послуги позивач дізнавався кожного наступного місяця за місяцем, за який було нараховано оплату за надані послуги.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення суми заборгованості з 01.12.2017 року по 31.08.2021 року.

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування строків позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості відповідачами здійснено оплату, що перевищує поточне нарахування за місяць і на думку колегії суддів свідчить про визнання відповідачем боргу, а відповідно перериває строк позовної давності, а саме оплата у січні 2019 року в сумі 4478,54 грн., при поточному нарахуванні 2891,24 грн.

Крім того, у вересні 2018 року наявна оплата у розмірі 100,00 грн. за відсутності нарахувань.

Таким чином, позивачем строк позовної давності не пропущено.

Висновки суду першої інстанції з приводу наближеності розміру платежів до суми нарахувань за місяць та відсутності підтвердження здійснення платежів саме відповідачами є неспроможними, враховуючи дані щодо розміру платежів наведених у розрахунках позивача, за відсутності квитанцій про сплату, які б могли спростувати вказані дані, та враховуючи заяву відповідачки ОСОБА_1 (а.с.21), де остання вказує на здійснення відповідних платежів.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно вирахував із загального розміру заборгованості заявленого до стягнення за позовом, погашення заборгованості за судовим наказом №2-н/337/29/18 від 17.01.2018 року, яке не можна вважати погашенням заборгованості за період зазначений у позові. Посилання на погашення заборгованості за вказаним судовим рішенням є у розрахунку заборгованості і суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити наявність такого рішення.

Копія зазначеного судового наказу за ЄУН 337/5045/17 (провадження 2-н/337/29/2018) від 17 січня 2018 року долучено до апеляційної скарги. Відповідно до наказу стягнуто заборгованість за період з 01.05.2014 по 30.11.2017 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у розмірі 25295,37 грн. на користь Концерну «МТМ».

Враховуючи, вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позову і стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованості у розмірі 35791,91грн. та судового збору за подання позовної заяви в сумі 2270,00 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) - задовольнити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 на користь концерну «Міські теплові мережі» (; 69091, м. Запоріжжя, бульв. Гвардійський, буд. 137):

- заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період 01.12.2017 року по 31.08.2021 року у розмірі 35791 гривня 91 копійка солідарно;

- судовий збір у розмірі 5675,00 грн. по 1891,67 гривень з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 липня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков