Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2022 Справа №607/20188/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Бублінської О.Ю.,

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Купенко Максима Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Купенко Максим Сергійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання недійсними пунктів кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Купенко М.С. пред`явила до суду позов до відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у якому просить визнати недійсними пункти 3.3. та пункт 4.2 договору №719392500 від 02 грудня 2019 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 та стягнути із відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОМОГА» 02 грудня 2019 було укладено договір № 719392500 на суму 4250 гривень на 30 днів (пункт 1.2. Договору). За умовами пункту 1.4. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,7 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3. цього договору. З врахуванням положень п. 1.4 Договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 620,5 % річних, що визначено п. 1.5. Договору. Згідно п.4.2. Договору сторони погоджуються, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п.1.3. Договору або додатковими угодами між сторонами зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. цього Договору процентна ставка менша, ніж 1,70% від суми кредиту за кожен користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною став визначеною п.1.4.- 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,7% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином, зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,70% розповсюджується на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.1.3 Договору. Відповідно до положень п. 4.3. Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно п.4.2 Договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. У Графіку розрахунків (Додаток № 1 до Договору) сукупна вартість кредиту складає 151,0% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 6417,50 гривень (у грошова вираженні) та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 51,0% від суми кредиту (у про центовому вираженні) або 2167,50 гривень (у грошовому виразі); суму кредиту 4250 гривень (у грошовому вираженні). Позивач вважає несправедливими та такими, що зумовлюють недійсність умов п. 4.2. Договору щодо встановлення особливого виду відповідальності (способу компенсації майнових втрат кредитора) у виді процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання у розмірі 1,7% за кожен день прострочення виконання зобов`язання за кредитом у випадку користування кредитом понад 30 днів. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному ж випадку, включений відповідачем до умов Договору п.4.2. щодо визначення процентів (в розумінні ст. 625 ЦК України) фактично у 620,5% річних є несправедливою умовою, зазначений розмір процентів перевищує суму наданого кредиту (4250,00 гривень) більше, ніж в 6 разів, це суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. У п. 4.9. Договору визначено, що позичальник підтверджує, що отримав кредит не на споживчі цілі. Однак, на думку позивача, сформований Відповідачем зміст п. 4.9. Договору спрямовано виключно на позбавлення ОСОБА_1 прав, передбачених у Законі України «Про захист прав споживачів», не відповідає фактичним відносинам, що склалися між сторонами ОСОБА_1 отримувала кредит на споживчі цілі, а не для підприємницької діяльності. За вказаних обставин стверджує, що зміст пункту 4.9. Договору, відповідно до якого кредит не є споживчим, а сам договір не є договором про надання споживчого кредиту, суперечить нормам матеріального права, зокрема ст. 1054 ЦК України, пункту 22 частини 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак вважає, що Договір є споживчим кредитом, правовідносини за яким між сторонами регулюється Законом України «Про захист прав споживачів». Так, на думку позивача, при укладенні спірного договору Відповідачем порушено п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно, п.4.2. Договору має бути визнаний недійсним за рішенням суду. Зокрема зазначає, що при укладенні Договору позивачу у доступній зрозумілій формі не надано інформацію про те, що у разі користування кредитом більше 24 днів, нарахування процентів за ст. 625 ЦК України буде здійснюватись аж за ставкою 620,5% річних; зазначена інформація жодним чином не була відображена (ні в текстовому, ні в числовому виді) Відповідачем в Графіку розрахунків (Додатку № 1 до Договору), як то передбачено в ч. 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно, споживач як слабша сторона правочину та особа, яка не володіє достатнім рівнем фінансових та правових знань, не мав можливості оцінити на скільки збільшиться сума зобов`язання перед Відповідачем у разі прострочення виконання зобов`язання (за 3 роки прострочення клієнт зобов`язаний сплатити суму процентів за ст. 625 ЦК України, яка в 18 разів більше, ніж сума отриманого кредиту). Як наслідок ненадання кредитором споживачу при укладенні договору повної компенсації інформації щодо компенсаційних платежів за ч.2 ст. 625 ЦК України на користь кредитора у разі прострочення виконання зобов`язання, Позивач не мав можливості оцінити сукупну вартість послуг та доцільність укладення Договору на зазначених умовах, що визначені п.4.2. Договору. Вказує, що фактично замість встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України 3% річних кредитор включив в договір складну та незрозумілу для звичайного громадянина конструкцію нарахування процентів за ст. 625 ЦК України за такою ж ставкою, як і надано кредит - 620,5% річних. Окрім того, умовами п.3.3. Договору визначено, що у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нарахувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до повного погашення заборгованості за кредитом. Однак, пеня фактично у 474,5% річних є несправедливою умовою, зазначений розмір перевищує суму наданого кредиту (4250,00 грн.) більше, ніж на 50%, що суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Покликаючись на те, що визначені пунктами 3.3 та 4.2 умови Договору є несправедливими умови та суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, та вказаний договір здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності. Зазначає, що в спірному договорі відсутні ціна та сукупна вартість кредиту. Крім того, відповідачем не було надано повної та чіткої інформації щодо умов кредитування, яка необхідна для здійснення свідомого вибору, а тому такі дії вважає нечесною підприємницькою практикою, у зв`язку з чим є підстави для визнання вказаних пунктів договору недійсними. За вказаних обставин представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

11 січня 2022 року від відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надійшов відзив на позов, у якому заперечують проти викладених у позові обставин. В обґрунтування своїх доводів вказують на те, що у позовній заяві позивач зазначає, що пункт 4.2. Договору є нібито несправедливим, у зв`язку із тим, що він нібито не відповідає положенням ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Представник відповідача вважає, що даний факт не відповідає дійсності, посилаючись на наступне. Згідно п. 1.3, 1.4. Договору, він укладається строком на 30 (тридцять) календарних днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за процентною ставкою 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. Відповідно до п. 4.2. Договору, Сторони погоджуються що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього Договору ставка менша ніж 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначено п. 1.4 1.5. Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, 1,70 (одна ціла сім десятих) за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Згідно п. 4.4. Договору, сторони погоджуються що проценти, нараховані п 4.3. Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Аналізуючи цю статтю, можна дійти висновку, що сторони в праві обумовити інший розмір процентів за 625 ст. ЦК України, відмінний від 3% річних. Посилання боржника на несправедливість цього пункту Договору зводиться до невірного тлумачення законодавства України. Зважаючи на принцип диспозитивності та свободи Договору, а також відповідність пункту 4.2. позиції Верховного Суду та законодавству України, а тому, підстав для визнання цього пункту недійсним - немає. Щодо оскарження п. 3.3. Договору, то позивач зазначає, що п. 3.3. Договору нібито порушує п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом встановлення вимоги непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється законом або іншим актом цивільного законодавства. Крім цього, зазначають, що не відповідають дійсності доводи позивачки про те, що проценти за невиконання договору перевищують 50% вартості кредиту, зокрема, вартість кредиту становить 6417 гривень, відтак, половина вартості складатиме 3208,75 гривень, натомість, проценти за користування кредитом нараховано у розмірі 2677,50 гривень. Отже, проценти за невиконання умов договору складають менше, ніж 50% вартості продукції. Так, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору позичальник ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак умови кредитного договору не є несправедливими. Крім цього, перед укладенням Договору, Фінансова установа надала Позивачу усю інформацію, яку необхідно надати відповідно до законодавства України, після чого позичальниця підписала Договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тим самим підтвердила своє ознайомлення і зобов`язалася неухильно дотримуватися умов Договору. Окрім цього, позивачка повністю сплатила заборгованість за договором №719392500 від 02 грудня 2019 року. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Купенко М.С. подав до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що відповідач зазначає, що аналізуючи положення ст. 625 ЦК України, можна дійти висновку, що сторони вправі обумовити у договорі інший розмір процентів, відмінний за 3% річних. Позивач не заперечує, що сторони правочину можуть на свій розсуд визначити інший розмір процентів річних за ст. 625 ЦК України як міру особливої відповідальності боржника та спосіб захисту майнового права й інтересу кредитора. Однак, в даному випаду, позивач чітко зазначає, що положення п.4.2. Договору є несправедливими, оскільки кредитор (як сторона, що формує договір) збільшила встановлений ст. 625 ЦК України розмір процентів річних у 200 разів (620,5% річних замість 3% річних). Зазначене є свідченням перетворення наданого Законом кредитору способу захисту майнового права й інтересу від майнових втрат, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у джерело отримання надприбутків. Відповідач зазначає, що твердження позивача про несправедливість умов п. 3.3. договору не заслуговують на увагу, оскільки оспорюваний пункт не встановлює компенсації розмірі понад 50% вартості кредиту, а кредитор не міг прогнозувати можливе порушення клієнтом умов договору та обрахувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами, ніж визначеного Договором. Проте, вказане свідчить виключно про намагання Відповідача уникнути визнання судом недійсним оспорюваного п. 3.3. Договору. Однак, пеня фактично у 474,5% річних є несправедливою умовою, зазначений розмір перевищує суму наданого кредиту (4250,00 грн.) більше, ніж на 50% (а точніше є в 4 рази), що суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. За вказаних обставин просили позов задовольнити.

Від відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вказують, що Договір укладено із додержанням принципу свободи договору. Позивачка не була під впливом тяжких обставин та усвідомлювала свої дії, погодилася на укладання Договору саме такого змісту, підписавши його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Окрім цього, позивачка укладала аналогічні договори із Товариством, як до, так і після оспорюваного договору. Таким чином, зважаючи на повне виконання умов Договору, а також неодноразове подальше укладання типових кредитних договорів із Фінансовою установою підстави для визнання пункту 4.2. Договору несправедливим до Позичальника - відсутні. Умова, визначена пунктом 4.2. Договору була відома Позивачу до підписання Договору. Неодноразове укладання договорів, навпаки, свідчить саме про добросовісність Фінансової установи. Адже у разі існування недобросовісних умов, Позичальник не звертався би таку кількість разів до Товариства та не укладала би таку кількість кредитних договорів. Пункт 3.3. Договору не містить вимоги щодо сплати споживачем суми, більшої ніж 50 % вартості продукції. За вказаних обставин представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвоката Купенко М. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Від представника відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, згідно якої просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом установлено:

02 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №719392500, за умовами пункту 1.1. якого Товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 4250 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом, нараховані п. 1.4. цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 договору, кредит надається строком на 30 днів.

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що нарахування процентів у розмірі 1,70 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п. 1.3. цього Договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору, у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати Позичальнику пеню у розмірі 1/3% від залишку суми Кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення Заборгованості за кредитом.

Згідно п. 4.2. Договору сторони погоджуються, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому, у випадку, якщо встановлена п. 1.4. цього Договору процентна ставка менша ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п. 1.4-1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 відсотків за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту.

У пункті 1.5. сторони передбачили, що з урахуванням положень п. 1.4. Договору Позичальник сплачує Товариству проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 620,50 відсотків річних.

Згідно п. 1.6. Договору розрахунок сукупної вартості Кредиту та Терміну платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до Договору).

За умовами пункту 4.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей Договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.

У відповідності до п. 4.5. спірного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до п. 4.10. договору, позичальник засвідчує, що умови цього договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Товариства та Позичальника.

Згідно з пунктом 4.11. договору, сторони засвідчують, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна із сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа договору, права та обов`язки сторін, інші умови договору), та умови договору є взаємовигідними для кожної із сторін. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний тільки за згодою сторін.

Пунктом 4.14. договору передбачено, що позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, отримав кредит не на споживчі цілі; інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

У пункті 4.16. сторони погодили, що цей договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронним засобами у візуальну форму.

У додатку № 1 до договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу 01 січня 2020 року, сума кредиту 4250 гривень, нарахований процент 2167,50 гривень, до сплати (разом) 6417,50 гривень. Сукупна вартість кредиту складає 151,00% від суми Кредиту (у процентному вираженні) або 6417,50 гривень (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування кредитом у розмірі 51,00% від суми Кредиту (у процентному вираженні) або 2167,50 гривень (у грошовому виразі); 2) суму кредиту у розмірі 4250 гривень (у грошовому вираженні) (а.с. 7 зворотна сторона).

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Підпунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з пунктом спірного договору 4.16. цей договір є електронним документом створеним і збереженим і Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронним засобами у візуальну форму.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору №719392500 убачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Однак, під час розгляду справи судом встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність п. 3.3. та п. 4.2 умов кредитного договору №719392500 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, оскільки доводи позивачки ОСОБА_1 про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору.

Так, у пунктах 4.10., 4.11., 4.14. спірного договору позивачка засвідчила, що умови цього договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Товариства та Позичальника. Сторони засвідчують, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна із сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа договору, права та обов`язки сторін, інші умови договору), та умови договору є взаємовигідними для кожної із сторін. Позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, отримав кредит не на споживчі цілі; інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Крім того, суд також звертає увагу, що, згідно п. 4.1 договору №719392500, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей Договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивачка ОСОБА_1 засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Твердження позивачки про те, що визначений у пунктах 3.3. та 4.2. кредитного договору №719392500 розмір процентів є необґрунтовано завищеним та за своїм змістом не відповідає вимогам закону, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана в додатку № 1 - графіку розрахунків, який, в силу п. 1.6 договору, є його невід`ємною частиною та також був підписаний позивачкою ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Крім цього, згідно Довідки №719392500/22012020/Э виданої 22 січня 2020 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» стверджується, що станом на 22 січня 2020 року заборгованість за кредитним договором №719392500 від 02 грудня 2019 року, укладеним між позичальником ОСОБА_1 та позикодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відсутня.

Таким чином, позивачкою виконано умови спірного договору, умови якого вона вважає несправедливими.

Доводи позивачки про те, що умови кредитного договору №719392500 є несправедливими, так як річна ставка за користування кредитом є непомірно високою та складає 620,5% річних, суд відхиляє, оскільки підписавши вказаний договір позивачка була обізнана із зазначеним розміром відсотків, який вказано у п. 1.5. Договору.

Відповідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-161цс12, відповідно до чч. 1, 2ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів`нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Згідно із п. 20постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними`правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, суд вважає, що під час розгляду даної справи позивачем не доведено, що спірний договір є нечесною підприємницькою практикою та був укладений під впливом введення позивачки в оману, як і не доведено умислу відповідача щодо вчинення дій по введенню позивача в оману.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог, відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статями 4, 12, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Купенко Максим Сергійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про визнання недійсними пунктів кредитного договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту рішення суду 03 червня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», адреса місцезнаходження вул. Лейпцизька, 15Б, м. Київ, .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка