Справа № 344/7339/22
Провадження № 22-ц/4808/1357/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та зобов`язання внести виправлення (зміни) в актовий запис за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2022 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Відділу ДРАЦС у місті Івано-Франківську ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та зобов`язання внести виправлення (зміни) в актовий запис.

Позов обґрунтовувала тим, що при зверненні за дублікатом свідоцтва про народження вона дізналася, що в актовому записі про народження вона записана під іменем «ОСОБА_1». Все життя її називали « ОСОБА_1 » і всі її документи оформлені на це ім`я.

Через помилку в актовому записі про народження вона не може отримати свідоцтво про народження, без якого неможливо оформити пенсію, документи для виїзду за кордон, провести будь-які інші юридичні дії. Тобто через помилку у актовому записі вона цілковито обмежена у своїх правах.

Посилаючись на те, що є всі підстави для внесення змін до актового запису, оскільки її ім`я в акті записано помилково, що підтверджується рядом документів, просила встановити неправильність в актовому записі цивільного стану, а саме в актовому записі про народження № 53 про народження « ОСОБА_1 », складений 06.12.1955 року виконавчим комітетом Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області щодо неправильності імені дитини «ОСОБА_1» замість правильного імені дитини « ОСОБА_1 » та зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести виправлення (зміни) в актовий запис № 53 про народження « ОСОБА_1 », складений 06.12.1955 року виконавчим комітетом Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області і в графі відомості про дитину змінити ім`я дитини з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу ДРАЦС у місті Івано-Франківську ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та зобов`язання внести виправлення (зміни) в актовий запис.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що рішенням, яке підлягає скасуванню, порушено ст. 89 ЦПК України.

Суд першої інстанції вказав, що всі документи видані позивачці на підставі свідоцтва про народження, та не свідчать про те, що саме в актовому записі про народження позивачки № 53 від 06.12.1955 року є помилка, а не у свідоцтві про народження, яке видано роком пізніше та на підставі актового запису про народження (свідоцтво про народження видалось не рік пізніше, а через три місяці).

Однак суд не застосував положення абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 12 «Про практику розряду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», відповідно до якого питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання, військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Враховуючи вищезазначене положення для підтвердження неправильності імені в актовому записі про народження було долучено свідоцтво про народження, паспорт, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про закінчення курсів, диплом про освіту, трудову книжку, закордонний паспорт, пенсійне посвідчення. Тому всі ці долучені документи у своїй сукупності підтверджують те, що саме в актовому записі про народження помилково записано особу іншим ім`ям.

Вищевказані документи видані позивачці на підставі свідоцтва про народження, але суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що вони не доводять факту того, що саме в актовому записі про народження позивачки є помилка, а не у свідоцтві про народження. Якби помилка була у свідоцтві про народження, її б давно виправили за зверненням батьків позивачки чи її самої, адже свідоцтво знаходиться в особи і вона ним користується з самого дня видачі, на відміну від актового запису про народження, про яке особа дізналася тільки на 66-у році життя. При реєстрації народження батькам видається свідоцтво про народження в паперовому вигляді, вони не бачать як складений актовий запис, тому про цю розбіжність раніше ніхто не знав.

Батьки позивача померли, в іншому випадку вони б підтвердили, що доньку назвали саме « ОСОБА_1 ». Довести, яким чином була зроблена помилка в актовому записі не має можливості, оскільки людей, які могли бути до цього причетні, немає. Можливо посадові особи (реєстратори) не внесли відмітки щодо виправлення імені дитини в актовому записі про народження, або ж ім`я « ОСОБА_1 » реєстраторами записано помилково власне при складенні актового запису, або ж можливо, то збій електронного реєстру. Причини можуть бути різні, але залишається факт - в актовому записі особа під ім`ям « ОСОБА_1 » записана помилково, бо якби помилка була в свідоцтві про народження вона б її виправила. І всі долучені документи це підтверджують.

Суд не урахував сукупність наданих доказів, висновки Верховного Суду та практики ЄСПЛ. Актовий запис є первинним документом, що позбавляє позивача іншої можливості виправити допущену у ньому помилку, а тому усунення такої помилки можливе лише у судовому порядку шляхом встановлення неправильності в актовому записі. Іншим шляхом виправити допущену помилку неможливо.

Суд невірно застосував посилання на ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відповідно до якої актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Пунктом 2.10 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, у редакції від 24.12.2010, передбачено виправлення (зміна) власного імені дитини в актовому записі про народження у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження до досягнення нею 14-річного віку.

Також суд не урахував п. 2.13 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, а також висновки постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 425/2737/17 від 14 листопада 2018 року, згідно якої суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи, та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису про дату народження особи і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши вірну дату.

У апеляційній скарзі представник апелянта просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник позивачки адвокат Струць Т.І. доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній і зазначила, що в резолютивній частині скарги вона помилково просила про відмову у задоволенні позову. Належною вимогою є скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відділ ДРАЦС у місті Івано-Франківську ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник Відділу ДРАЦС у місті Івано-Франківську ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 10.03.1956 позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Трофанівка Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 53 від 26.12. 1955.

Судом встановлено, що позивачка в 2021 році звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з метою отримання свідоцтва про народження нового зразка, але їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки згідно актового запису № 53 від 06.12.1955 ім`я дитини записано як « ОСОБА_1 ».

Позивачка подала заяву про внесення змін до актового запису із проханням виправити ім`я « ОСОБА_1 » на ім`я « ОСОБА_1 », проте, їй було відмовлено у внесенні виправлень, про що складено відповідний висновок.

Із копії висновку від 01.09.2021 вбачається, що в актовому записі про народження позивачки (у першому та другому примірниках) № 53 від 06.12.1955 записано ім`я дитини « ОСОБА_1 ». При цьому будь яких відміток щодо виправлення імені дитини немає. У свідоцтві про народження позивачки на ім`я ОСОБА_1 дійсно записано ім`я дитини « ОСОБА_1 », але свідоцтво видано 10.03.1956 (не при складанні актового запису, а пізніше), актовий запис складено 06.12.1955. Свідоцтва видаються на підставі та відповідно до актових записів. Відомості у свідоцтві не відповідають актовому запису, на підставі якого воно видавалося. Ім`я позивача « ОСОБА_1 » зазначено у документах безпідставно та не відповідає актовому запису про її народження № 53 від 06.12.1955.

На підтвердження того, що в актовому записі про народження позивачки зроблено помилку в імені, позивачка окрім копії свідоцтва про народження, надала копію свідоцтва про шлюб, копію пенсійного посвідчення, копію трудової книжки, копію закордонного паспорта громадянина України.

У всіх наданих документах ім`я позивачки зазначено як « ОСОБА_1 ».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що подані позивачем документи видані їй на підставі свідоцтва про народження, та не свідчать про те, що саме в актовому записі про народження позивачки № 53 від 06.12.1955 є помилка, а не у свідоцтві про народження, яке видано пізніше та на підставі актового запису про народження. Інших доказів на підтвердження того, що помилка міститься саме в актовому записі про народження, позивачка не надала.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначені Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону він регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану

Згідно зі ст. 2 Закону актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд, здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 до ст. 9 Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках. Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актового запису цивільного стану визначений ст. 22 Закону.

Відповідно до ч. 1, 6 цієї статті внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Згідно ч. 5 ст. 9 Закону правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила № 96/5).

Відповідно до п. 2.10. Правил № 96/5 заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження у зв`язку з тим, що при державній реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім`я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку.

Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану про народження позивачки, складеного 06.12.1955 виконавчим комітетом Балинцівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, щодо неправильності імені дитини « ОСОБА_1 » замість правильного імені дитини « ОСОБА_1 » та зобов`язання відповідача внести виправлення (зміни) в цей актовий запис щодо відомостей про дитину, а саме змінити ім`я дитини з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Тому об`єктом перевірки у цій справі є встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт імені дитини, даного при народженні, і залежно від встановлених обставин вирішення питання про неправильність актового запису щодо імені дитини та зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши ім`я « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ».

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду та вважає їх правильними.

Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Запис про народження позивачки зроблено в Книзі записів актів громадянського стану 06.12.1955, а свідоцтво про народження видано 10.03.1956 та в такому зазначено актовий запис від 26.12. 1955.

Доказів, які б підтверджували неправильність в актовому записі про народження дитини позивачем не надано. Надані позивачем на підтвердження своїх вимог документи видані їй на підставі свідоцтва про народження, та не свідчать про те, що саме в актовому записі про народження позивачки № 53 від 06.12.1955 є помилка, а не у свідоцтві про народження, яке видано на підставі актового запису про народження.

Тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що всі долучені документи у своїй сукупності підтверджують те, що саме в актовому записі про народження помилково записано особу іншим ім`ям.

Доводи апелянта на те, що законодавством передбачено внесення змін до актового запису за рішенням суду висновки суду першої інстанції не спростовують. Вирішення судом у спірних правовідносинах питання про внесення змін до актового запису можливе за встановлення обставин, що підтверджують факт неправильності актового запису.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин