Справа № 127/5093/21
Провадження № 22-ц/801/851/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю.В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 рокуСправа № 127/5093/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

за участю сторін: представника відповідача Гнатюка М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/5093/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року про закриття провадження, яка постановлена суддею Медяною Ю.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просила: 1. визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3 , п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29 грудня 2017 року №320-ОД; 2. зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, визначених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України з урахуванням проведених виплат; 3. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 2899,02 грн; 4. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10600 грн; 5. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 3173,42 грн; 6. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат з 18 травня 2018 року по 26 червня 2021 року у розмірі 313536 грн; 7. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, у частині щодо стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 2899,02 грн; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10600 грн; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 3173,42 грн; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат з 18 травня 2018 року по 26 червня 2021 року у розмірі 313536 грн, закрито.

Ухвала суду першої інстанції, мотивована тим, що відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року про закриття провадження скасувати та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в цій частині.

У відзив на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

За правилом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.

Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2021 року у справі № 308/1203/19.

Судом встановлено, що відповідно до позовної заяви, у справі №127/5815/20 ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення недонарахованої заробітної плати, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди, просила стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 2 525,16 грн; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10600 грн; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 21823,73 грн; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні виплат з дня наступного за звільненням виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 1 408,30 грн.

Як вбачається з наведеного вище, предмет спору (неперехована та невиплачена заробітна плата, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, компенсація за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат, середній заробіток за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат) є таким же самим як і у справі №127/5093/21.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави позовної заяви у цивільній справі №127/5815/20 є тотожні підставам викладеним у позовній заяві в даній справі №127/5093/21: не проведення відповідачем перерахунку та не здійснення виплати заробітної плати, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні виплат, виходячи із середньоденного заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року у цивільній справі №127/5815/20 позовні вимоги про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 2 525,16 грн; про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10 600 грн; про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 21 823,73 грн задоволено. В частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні виплат з дня наступного за звільненням виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 1 408,30 грн відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року (т.1 а.с.62 - 67) скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення недонарахованої заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Твердження позивача ОСОБА_1 , про те що обставини (підстави) якими вона обґрунтовує свої вимоги по розгляду справи №127/5093/21 є відмінними від тих, щодо яких ухвалено постанову Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року по справі №127/5815/20 та предметом позову у справі №127/5093/21 є також інший період визначення недонарахованої заробітної плати, інші складові фонду оплати праці та їх розмір, є безпідставними, оскільки період недонарахованої заробітної плати, її розмір не змінює предмет спору у даних справах.

Крім того, є безпідставними посилання позивача про відмінність підстав позову у даних справах у зв`язку з використанням різних положень про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України, оскільки згідно позовних заяв, як у справі №127/5815/20 так і в справі №127/5093/21 позивач в обґрунтування свої позовних вимог посилалась, як на Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №52 так і на Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 грудня 2003 року №127.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги (предмет позову) в цій справі та у справі № 127/5815/20, рішення в якій набрало законної сили є різними, а тому у суду не було підстав закривати провадження в справі, є необґрунтованими, оскільки сторони в указаних справах співпадають, а також співпадають предмет і підстави позову, що має визначальне значення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно врахував, що постанова Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2020 року (набрала законної сили 04 листопада 2020 року), якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, у тому числі і в частині позовних вимог предмет і підстава яких є тотожними із позовними вимогами заявленими у даній позовній заяві, суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у даній справі у цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року про закриття провадження залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.