Справа № 152/537/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 липня 2022 року м. Шаргород

Cправа №152/537/22

Провадження №2/152/192/22

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

1. Виклад позиції позивача.

15.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона з 26.02.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу вона та відповідач мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час вона та відповідач проживають окремо, тоді як син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, що є підставою для звернення з цим позовом до суду.

2. Виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання відзиву на позов і не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 21.06.2022 року (а.с.14-15), яку отримав 24.06.2022 року, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с.17).

14.07.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до Шаргородського районного суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів (а.с.18).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. У прохальній частині позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить розглянути справу у її відсутності (а.с.2).

2. Відповідач ОСОБА_2 14.07.2022 року подав до Шаргородського районного суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів та про розгляд справи у його відсутності (а.с.18).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали суду від 21.06.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження та призначено судове засідання на 14.07.2022 року без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.14-15).

2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 8 статті 178 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_2 ухвала суду про відкриття провадження з пропозицією надати відзив на позов отримана 24.06.2022 року (а.с.17), то строк на подання відзиву закінчився, тому суд вважає, що відзив ним не подано у встановлений судом строк без поважних причин.

Також, суд враховує, що відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про визнання позовних вимог.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України.

3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину та права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконкому Шаргородської міської ради від 07.06.2022 року за №163 та від 14.06.2022 року довідкою за №165 (а.с.8, 9).

Вказані обставини не заперечуються відповідачем, з огляду на те, що останній подав заяву про визнання позову, тому, в силу вимог ч.1 ст.82 СК України, не підлягають доказуванню.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , з якою проживає малолітня дитина сторін, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом про стягнення аліментів та на вибір способу стягнення аліментів.

Судом встановлено, що відповідач коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, оскільки відзиву на позов останній до суду не подав.

Також, відповідачем не подано до суду доказів того, що він має хворобливий стан здоров`я, або є непрацездатним.

Навпаки, до заяви про визнання позову відповідач додав довідку про доходи, з якої вбачається, що він працює в ТОВ «Будівельна компанія «БІЛДЕКС» монтажником систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації з 17.09.2020 року та отримує заробітну плату в середньому 5000 грн. (а.с.20).

Крім того, відповідачем не подано до суду доказів того, що він має на утриманні інших осіб, окрім сина та дружини.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, проте від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання сина ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, тоді як відповідач з сім`єю не проживає, а відтак, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дитини покладено саме на позивача ОСОБА_1 , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови щодо обов`язку утримувати дитину.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним добровільно надаються кошти на утримання дитини.

Крім того, як встановлено з матеріалів цивільної справи, позивач здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, таким чином, потребує матеріального утримання з боку відповідача.

Відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, що не заперечується відповідачем, оскільки останній відзиву на позов до суду не подав, а подав заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює та отримує дохід, тому може надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Отже, суд вважає, що слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті (ј частини) заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Також, слід стягнути аліменти на утримання позивача з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо відсутності доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини, а подано заяву про визнання позову ОСОБА_1 .

Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати як малолітню дитину до досягнення нею повноліття, так і дружину, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо виконання батьком обов`язку утримувати дитину та права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення аліментів.

Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1, 2 ст.75 СК України).

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч.4 ст.75 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України).

Утримання одному із подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1, 2 ст.77 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України).

VІ. Висновки суду

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дитини підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

До того ж, розмір стягуваних з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів повинен бути визначений не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивача на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини без участі відповідача, який від матеріального утримання сина ухиляється.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні сина і обсяг обов`язків по його утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови.

При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від заробітку (доходу) відповідача, тобто за вибором позивача, з якою проживає дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України.

До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання сина, слід визначити в розмірі однієї чверті (ј частини) його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 15.06.2022 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Разом з тим, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 про встановлення розміру стягуваних аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки ч.1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальний рекомендований розмір аліментів визначений ч.2 ст.182 ЦПК України, тоді як вказівка про те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути більшим десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину міститься у ч.5 ст.183 СК України, що стосується звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Крім того, враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання коштів на її утримання, тоді як відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального стану, то суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, до досягнення трирічного віку сином ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

При цьому, суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та позивача, оскільки не подано суду відзиву на позовну заяву у встановлені строки.

Отже, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 76-81, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279 ЦПК, на підставі ст.ст.75, 77, 79, 84, 150, 179, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів для утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі однієї чверті (ј частини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 15.06.2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення стягуваних на утримання дитини аліментів у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку відмовити.

Розподіл судових витрат

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Порядок негайного виконання рішення

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Повне ім`я сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Нова Ободівка Тростянецького району Вінницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Мурафа Шаргородского району, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне рішення складено та підписано 14.07.2022 року.

Суддя: