Справа № 333/3425/22
Провадження № 2-о/333/194/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Косолап А.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Король Я.В.,

свідків ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в окремому провадженні, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: не присвоєний), заінтересована особа: Шевченківський відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області (69068, м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, буд. 31, ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з заявою, в якій просить встановити її особу як громадянку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (Кам`янське), про що в книзі реєстрації актів про народження 11.08.1970 року вчинено запис №2066 та видано свідоцтво про народження від 24.01.1980 року серії НОМЕР_1 , а також факт її постійного проживання на території України на момент прийняття Акту проголошення незалежності України від 24.08.1991 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпродзержинськ (Кам`янське) Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинено запис №2066 та видано свідоцтво про народження.

Вона навчалась та виросла у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. 01.09.1985 року вступила до середнього професійно-технічного училища №22 м. Дніпродзержинська, яке закінчила 18.07.1988 року.

17.11.1986 року вона отримала паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_6 .

12.11.1988 року між нею та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, на підставі чого прізвище заявника було змінено на « ОСОБА_8 ».

У зв`язку із зміною прізвища, 29.08.1989 року заявник отримала паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року.

07.07.1992 року шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано.

14.08.1992 року між заявником та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, змінено прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_10 ».

У зв`язку із зміною прізвища, 03.11.1992 року заявник отримала паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловік заявника - ОСОБА_9 помер.

15.10.1994 року між заявником та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб, змінено прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_12 ». Проте, новий паспорт заявник не отримувала.

23.11.1999 року шлюб між заявником та ОСОБА_11 розірвано, зміна прізвища не відбулась.

Після розірвання останнього шлюбу заявник помилково вважала, що її прізвище повернулось на попереднє « ОСОБА_10 », яким вона користувалась в побуті, зазначаючи в заявах, документах, при комунікаціях з підприємствами, установами, організаціями та органами державної влади.

14.09.2021 року заявник звернулась за отриманням нового паспорту до Шевченківського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області, але отримала відмову.

З цих підстав, заявник просить суд встановити її особу як громадянку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (Кам`янське), про що в книзі реєстрації актів про народження 11.08.1970 року вчинено запис №2066 та видано свідоцтво про народження від 24.01.1980 року серії НОМЕР_1 , а також факт її постійного проживання на території України на момент прийняття Акту проголошення незалежності України від 24.08.1991 року.

Встановлення цих фактів є необхідною умовою для отримання паспорту громадянина України та поновлення прав заявника та законних інтересів, які полягають у встановленні доступу до повного обсягу державних та соціальних послуг, можливості повноцінно реалізовувати права фізичної особи та громадянина, вести нормальне суспільне життя.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві, просили суд їх задовольнити. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що проживає у м. Запоріжжі з 2002 року. З реєстрації у м. Кам`янське її було знято з реєстрації в 2006 році, але з яких підстав, їй не відомо.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_13 залишила вирішення питань, які ставляться у заяві ОСОБА_1 на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що заявником у справі є ОСОБА_6 . Вони є подругами з дитинства, разом навчались в училищі. В 1987 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були свідками на її весіллі. В 1991 році ОСОБА_1 перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_7 , від якого мала двох дітей. До 2000 року ОСОБА_1 тісно спілкувалась із свідком. Потім заявник переїхала до м. Запоріжжя, після чого спілкування припинилось приблизно на три роки. На цей час вона проживає у м. Кам`янське.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що познайомився з ОСОБА_1 на весіллі його сусідки ОСОБА_4 . Він та ОСОБА_1 були свідками на вказаному весіллі. До 2000 року ОСОБА_1 проживала в м. Дніпродзержинську (Кам`янське). В 2000 році заявник переїхала до м. Запоріжжя. Він і на цей час проживає у м. Кам`янське.

Заслухавши пояснення заявника, її представника ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , думку представника заінтересованої особи ОСОБА_13 , допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення вказаної заяви з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр», у разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Відповідно до п.п. 35,46 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302, заявник для оформлення паспорта може подати, між іншим, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Судом встановлено, що, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпродзержинськ (Кам`янське), що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.01.1980 року серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2066.

ОСОБА_6 в період з 01.09.1985 року по 18.07.1988 року навчалась в середньому професійно технічному училищі, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 .

12.11.1988 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, на підставі чого прізвище ОСОБА_6 було змінено на « ОСОБА_8 ».

07.07.1992 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 було розірвано.

Зазначені вище обставини підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24.11.2021 року №0.

14.08.1992 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, на підставі чого прізвище ОСОБА_15 було змінено на « ОСОБА_10 ». Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис №262, та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24.11.2021 року №3.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.02.1994 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №1276.

15.10.1994 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб, на підставі чого прізвище ОСОБА_16 було змінено на « ОСОБА_12 ».

При цьому, як встановлено судом, після зміни прізвища на « ОСОБА_12 » ОСОБА_16 не зверталась до відповідних органів державної влади для отримання паспорта громадянина України та продовжувала користуватись дошлюбним прізвищем в побуті, зазначаючи його в заявах, документах, при комунікаціях з підприємствами, установами, організаціями та органами державної влади.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що 14.04.2006 року втратила документи, що посвідчують особу, коли втратила свідомість на вулиці та була доставлена до лікарні.

14.09.2021 року ОСОБА_17 звернулась до Шевченківського відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області з заявою про оформлення паспорта громадянина України.

Шевченківським відділом у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області відмовлено ОСОБА_17 в оформленні та видачі паспорта, оскільки дані, отриманні з баз Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію, остання подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення та видачі паспорта.

Так, відповідно до відповіді з Шевченківського відділу у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області від 16.06.2022 року №2316-971/2316-22, в результаті здійснення визначених законодавством заходів за поданим гр. ОСОБА_16 заявою, перевірок за базами даних Реєстру, наявними державними та єдиними реєстрами, іншими інформаційними базами, що перебувають у власності держави, підприємств, установ та організацій:

-особу заявниці не ідентифіковано, заява про видачу паспорта серії НОМЕР_5 від 03.11.1992 року (Форма 1) в картотеці Дніпровського відділу у м. Кам`янському в Дніпропетровській області відсутня;

-підтверджено факт оформлення паспорта колишнього СРСР зразку 1974-го року на ім`я ОСОБА_16 , його реквізитів (книга надходження та витрачання бланків паспортів, Форма 2);

-за обліками Державного реєстру актів цивільного стану встановлено, шо на теперішній час прізвище заявниці « ОСОБА_18 »;

-належність до громадянства України не встановлена, за обліками Державної міграційної служби відомості про реєстрацію місця проживання заявниці станом на 24.08.1991 рік або 13.11.1991 рік відсутні;

-за обліками відділу моніторингу інформації місця проживання ГУДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 10.11.1992 р., за паспортним документом серії НОМЕР_6 від 03.11.1992 р.,

-за обліками виконавчого комітету Кам`янської міськради Дніпропетровської області ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 29.11.1987 р. по 12.01.2006 р., за паспортним документом серії НОМЕР_6 від 03.11.1992 р. (картка реєстрації місця проживання (Форма А) поновлена, підстава поновлення та підстава зняття особи з реєстрації місця проживання в документі не зазначені).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, факт, що заявник є ОСОБА_1 проживала на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство» - 13 листопада 1991 року підтверджено показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п 1 частини 1 статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

-заяву про встановлення належності до громадянства України;

-копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

-судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особа на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону, дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 22.11.2012р. №5492-УІ і постанова Кабінету міністрів України №745 від 26.10.2016 року, якою затверджено новий Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (п.6), визначають, що у разі неможливості встановити особу за визначеною процедурою встановлення особи, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення для видачі документу, що посвідчує особу та її громадянство України.

Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2018 року справа №363/214/17.

В силу ст.26 Конституції України особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

У відповідності до ст. ст. 21, 22 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Частинами 1, 3 ст. 4 ЦПК України гарантоване право на звернення до суду за захистом, за змістом якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство» законодавство України про громадянство ґрунтується на принципах, зокрема запобігання виникненню випадків без громадянства.

Даний принцип закріплений і у Конвенції ООН Про скорочення без громадянства, підписаної 30.08.1961 року у Нью-Йорку, дата приєднання Україною 11.01.2013 року, дата набрання чинності для України 23.06.2013 року.

Встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в майбутньому реалізувати право на отримання громадянства та паспорта громадянина України, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 задовольнити та встановити її особу як громадянку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (Кам`янське), про що в книзі реєстрації актів про народження 11.08.1970 року вчинено запис №2066 та видано свідоцтво про народження від 24.01.1980 року серії НОМЕР_1 , а також факт її постійного проживання на території України на момент прийняття Акту проголошення незалежності України від 24.08.1991 року.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268, 293, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: не присвоєний), заінтересована особа: Шевченківський відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області (69068, м. Запоріжжя, вул. 8 Березня, буд. 31, ) про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити особу заявника як громадянку ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в Україні, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (Кам`янське), про що в книзі реєстрації актів про народження 11.08.1970 року вчинено запис №2066 та видано свідоцтво про народження від 24.01.1980 року серії НОМЕР_1 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Дніпродзержинськ (Кам`янське) Дніпропетровської області на території України на момент прийняття Акту проголошення незалежності України від 24.08.1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.01.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод