ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м.Суми

Справа №574/888/17

Номер провадження 22-ц/816/439/22

Номер провадження 22-ц/816/440/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Міненко Сергія Анатолійовича на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року і додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року, ухвалених у складі судді Токарєва С.М. в м. Путивль, повний текст судових рішень складено 20.12.2021 17.01.2022 , а також

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року, у складі судді Токарєва С.М., ухвалене у м. Путивль, повний текст судового рішення складено 17.01.2022 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, і остаточно уточнивши свої вимоги у квітні 2018 року, просив визнати недійсним державний акт на землю серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0366, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, площею 0,4328 га) виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги за законом. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2012 року у справі № 1802/1048/2012 за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за номером АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кролевець Сумської області.

Також, до складу спадкового майна увійшла і земельна ділянка площею 0,55 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка була передана у власність ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства згідно рішення п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 02.09.1993 року.

Вказав, що рішенням дев`ятнадцятої сесії шостого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 15.10.2012 року «Про погодження надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» ОСОБА_1 погоджено надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку розміром 0,55 га для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства.

У 2015 році, з метою складання технічної документації із землеустрою, виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 звернувся до землевпорядної організації ПП ПКФ «Інтел Ленд», яка відмовила йому у виготовленні документів, у зв`язку з тим, що на частину земельної ділянки, котра за рішенням сесії знаходиться у його користуванні, видано державний акт на ім`я ОСОБА_2 .

Зазначив, що рішенням двадцять п`ятої сесії п`ятого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 27.05.2009 року «Про уточнення площі та затвердження технічної документації на право приватної власності на землю» внесено уточнення в площі земельних ділянок, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадянам. На підставі цього рішення ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009 року на земельну ділянку площею 0,4328 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:000:0366, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби.

Стверджував, що зазначеним рішенням Степанівської сільської ради порушені його права на земельну ділянку, загальною площею 0,55 га, оскільки більша частина цієї ділянки (0,303 га), згідно вищевказаного рішення сільської ради, передана у власність ОСОБА_2 .

Роботи по складанню технічної документації із землеустрою для ОСОБА_2 щодо виготовлення документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку, проводило ПП ПКФ «Інтел Ленд».

Вказував, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , є суміжною із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , проте, у процесі виготовлення технічної документації, зокрема акту погодження меж, межі із ним не узгоджувались, пропозиції підписати зазначений документ до нього не надходили.

Стверджував, що погодивши без належної перевірки технічну документацію із землеустрою по виготовленню державного акту ЯЗ N 373777 від 02.10.2009 року на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0366, яка вже перебувала у користуванні ОСОБА_1 і передана його батькові у власність рішенням сільської ради, що стало підставою для незаконної видачі ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку, відділ Держкомзему у Буринському районі Сумської області в особі своїх працівників порушив права позивача.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 373777 виданий 02.10.2009 року ОСОБА_2 на підставі рішення 25 сесії 5 скликання Степанівської сільської ради від 27.05.2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 32.

Додатковим рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 750,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 5 705,90 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи та 1 757,40 грн. витрат, пов`язаних із залученням землевпорядної організації при проведенні експертизи, а всього стягнуто 42 213,30 грн. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на користь ОСОБА_1 34 750,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 5 705,90 грн. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи та 1 757,40 грн. витрат, пов`язаних із залученням землевпорядної організації при проведенні експертизи, а всього стягнуто 42 213,30 грн.

Не погоджуючись із рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року та додатковим рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Міненко С.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить: скасувати рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; скасувати додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивача про стягнення судових витрат; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Міненко С.А., в частині оскарження рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року, мотивована тим, що позивачем не доведено факт того, що його спадкодавцю за життя виділено в натурі земельну ділянку, а також те, що спадкодавець отримав правовстановлюючий документ на спірну ділянку, а відтак, що між позивачем та відповідачем є спір про право щодо порушення відповідачем меж землекористування позивача. Зазначає, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельну ділянку; виготовлення технічної документації на земельну ділянку; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласника та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Вказує, що позивач не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте, оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, позивач має право завершити приватизацію та одержати державний акт про право власності на землю на своє ім`я. Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач намагався завершити процедуру приватизації, і ця обставина свідчить про відсутність спору між позивачем та відповідачем. Крім того, вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст. 71 ЦК УРСР та ст. 257 ЦК України, і необхідно застосувати наслідки спливу позовної давності визначені ст. 75 ЦК України та ст. 267, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки про порушення свого права позивач дізнався у 2012 році, і з цього часу неодноразово звертався до правоохоронних органів. Стверджує, що місцевим судом не враховано практику Верховного Суду у подібних правовідносинах викладену у постановах від 08.09.2021 року у справі № 728//1471/18 провадження № 61-19392св20, від 16.06.2021 року у справі № 511/1612/17 провадження № 61-2752св21, від 29.09.2021 року у справі № 383/593/16-ц провадження № 61-17989св20 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 514/1571/14-ц провадження № 14-552цс18, від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц провадження № 14-652цс18, від 12.02.2020 року у справі № 545/1149/17 провадження № 14-730цс19. Стверджує, що судом першої інстанції не встановлено факту порушення будь-яких прав позивача в зв`язку з отриманням у власність земельної ділянки відповідачем, про що свідчать відповідні висновки експерта. Зазначає, що позивачем взагалі не оскаржувалось рішення органу місцевого самоврядування Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області на підставі якого відповідачу передано у власність земельну ділянку, а також не залучено до участі в розгляді справи, оскільки вказаний орган також видавав і державний акт, який оскаржує позивач.

Апеляційна скарга представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Міненко С.А., в частині оскарження додаткового рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року, мотивована тим, що представником позивача подано до суду документ під назвою розрахунок судових витрат без дати з відміткою суду про його отримання 20.12.2021 року, через 10 днів після ухвалення рішення суду, тобто з пропуском відповідного процесуального строку, який безпідставно поновлено місцевим судом. Також зазначає, що суд першої інстанції не мав підстав для прийняття додаткового рішення, оскільки представником позивача не подано процесуального документа, згідно вимог ст. 182 ЦПК України, з питань розподілу судових витрат у формі заяви або клопотання. Вказує, що місцевий суд не врахував доводи відповідача викладені в клопотанні його представника про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Крім того, зазначає, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, які надавала адвокат Литвиненко В.О. згідно договору про надання адвокатських послуг № 5 від 04.03.2017 року подав інший адвокат Пєтухов А.Ю. Стверджує, що місцевим судом не враховано практику Верховного Суду у подібних правовідносинах викладену у постановах від 21.08.2019 року у справі № 922/2821/18, від 14.02.2019 року у справі № 916/24/18, від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, постанові об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18, від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, а також практику ЄСПЛ викладену в рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» (заява № 19336/04) та в рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00).

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Міненко С.А., представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гурнак С.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення від 10 грудня 2021 року та додаткове рішення від 06 січня 2022 року без змін, як законні та обґрунтовані. Узагальнені доводи відзиву полягають в наступному, - позивач набув право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки спадкодавець отримав її у власність за рішенням Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 02.09.1993 року, яке не скасоване. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадщину прийняв його син позивач ОСОБА_1 . Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2012 року за позивачем визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за АДРЕСА_2 . Перехід права на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Відповідно з переходом права власності на будинок, позивач у спадок отримав і земельну ділянку, яка була надана його батьку рішенням сесії, але в подальшому не зміг її оформити, зареєструвати та відповідно позбавлений можливості розпорядитися нею, крім того, відповідач встановила на земельній ділянці паркан, що в сукупності і стало причиною звернення до суду з позовом. Підставою звернення позивача до суду стало порушення його прав саме відповідачем ОСОБА_2 , оскільки саме нею було неправомірно отримано державний акт на земельну ділянку, яка частково належить позивачу. Посилаючись на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 22.05.2013 року у справі № 6-33цс13 та від 20.04.2016 року у справі № 6-2824цс15, стверджує, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку, а також те, що належними відповідачами у таких справах є особа, яка є власником чи користувачем суміжної земельної ділянки та отримала оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку, а також орган місцевого самоврядування, який вирішив питання про передачу у власність чи у користування суміжну земельну ділянку та комісією якого було визначено межі земельної ділянки. Також, зазначає, що позивач дізнався про порушення його права із повідомлення Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області від 23.08.2017 року № 02-16/518 про неможливість задоволення його заяви, а саме проведення замірів земельної ділянки, оскільки на вказану земельну ділянку виготовлений державний акт, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності. Крім того, посилаючись на висновок судової земельно-технічної експертизи з питань землеустрою Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 528/984-986/1527/1583 від 24.02.2021 року зазначає, що рішення про надання ОСОБА_2 у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, не приймалось; «Технічна документація 2009» не відповідає складу, змісту, та правилам оформлення відповідної нормативно-технічної документації з питань здійснення землеустрою, а отже не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Стверджує, що відповідач неправомірним шляхом отримала державний акт на земельну ділянку, яка уже частково належала позивачу в порядку спадкування, що призвело до порушення його законних прав та інтересів. Крім того, щодо вимог апеляційної скарги в частині скасування додаткового рішення від 06 січня 2022 року, зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стверджує, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не співмірності надання правової допомоги та її вартості не узгоджуються з нормами чинного процесуального законодавства та судовою практикою що склалася, а тому не заслуговують на увагу.

Не погоджуючись із додатковим рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року Головне управління Держгеокадастру у Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі для вирішення питання про судові витрати, у зв`язку з її необґрунтованістю.

Апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, мотивована тим, що предметом спору у справі є визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009 року виданого ОСОБА_2 на підставі рішення 25 сесії 5-го скликання Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області від 27.05.2009 року, розташовану в АДРЕСА_1 . Зазначає, що державний акт на земельну ділянку (який є предметом оскарження), виданий на підставі вказаного рішення сесії, яке приймалось (видавалось) не Головним управління Держгеокадастру у Сумській області (головне управління не має відношення до даного акту та земельної ділянки), а Степанівською сільською радою Буринського району Сумської області, яка приймала відповідне рішення та видавала вказаний державний акт, та яка судом не залучена до справи в якості відповідача чи третьої особи, а визначено відповідачем саме головне управління, яке не має відношень до прийнятого документу, і відповідно не повинно сплачувати понесені позивачем судові витрати. Зазначає, що позивачем ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи не доведено в чому саме порушені його права та інтереси Головним управлінням, якого він визначив як відповідача. Головне управління неодноразово на адресу суду направляло клопотання про виключення його із статусу відповідача, які залишились поза увагою суду. Посилаючись на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 16.11.2020 року у справі № 398/2077/17, вказує, що обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, в тому числі за ініціативою суду, оскільки позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Стверджує, що заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, а місцевий суд, визначаючи суму відшкодування, не врахував встановлені процесуальним законодавством критерії визначення та розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гурнак С.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення від 06 січня 2022 року без змін, як законне та обґрунтоване. Узагальнені доводи відзиву полягають в наступному, - Головне управління Держгеокадастру у Сумській області є належним відповідачем у справі, оскільки його структурним підрозділом є залучений спочатку розгляду справи Відділ Держземагентства у Буринському районі Головного управління Держземагентства, працівники якого допустили погодження без належної перевірки технічної документації, внаслідок чого в порушення вимог ст. 198 ЗК України відповідачці ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку без погодження меж земельної ділянки з власниками суміжних земельних ділянок. Також зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стверджує, що зазначені в апеляційній скарзі доводи не співмірності надання правової допомоги та її вартості не узгоджуються з нормами чинного процесуального законодавства та судовою практикою що склалася, а тому не заслуговують на увагу.

Представник відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційні скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, явку представника в судове засідання не забезпечило.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційні скарги не визнли, проти їх доводів заперечували та просили в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,івчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Міненко С.А. підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на додаткове рішення слід частковому задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам процесуального закону оскаржені судові рішення не відповідають.

Судом першої інстанції встановлені обставини, які вбачаються з матеріалів справи та не оспорюються сторонами про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кролевець Сумської області помер батько позивача ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 8-12).

Рішенням п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 02.09.1993 року у відповідності до статей 17, 56 Земельного кодексу України передано у власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства громадянам, якими вони користуються до цього часу за місцем проживання, в т.ч. ОСОБА_3 площею 0,55 га (т. 1 а.с. 13-15).

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2012 року у справі № 1802/1048/2012 за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за номером АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кролевець Сумської області (т. 1 а.с. 16-17).

Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, судом встановлено, що позивач являється сином померлого в 2008 році ОСОБА_3 , який в установленому законом порядку прийняв спадщину подав заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька.

За даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний ) від 07.06.2012 житловий будинок АДРЕСА_2 померлим ОСОБА_3 було побудовано у 1956 році і цей факт доводить, що останнім за життя використовувалася земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, але дані про її площу відсутні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Рішенням двадцять п`ятої сесії п`ятого скликання Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області від 27.05.2009 року «Про уточнення площі та затвердження технічної документації на право приватної власності на землю» внесено уточнення в площі земельних ділянок, затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки громадянам, в тому числі ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,5827 га, в т.ч. с/г угідь (рілля) - 0,4328 га та під забудовою - 0,1499 га (т. 1 а.с. 18-21).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009 року, площею 0,4329 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер якої :01:000:0366 (т. 1 а. с. 161).

Розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , проводило ПП ПКФ «Інтел Ленд» (т. 1 а.с. 137-155).

Із копії акту про встановлення на місцевості, погодження зовнішньої межі та зберігання межових знаків землекористувачу (власнику земельної ділянки) гр. ОСОБА_2 на території Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області від 12.05.2009 року вбачається, що на виконання рішення 24 сесії 5 скликання Степанівської сільської ради від 28.01.2009 року, представником ПП ПКФ «Інтел Ленд» Гуценко М.О. в присутності представника відділу Буринського районного відділу земельних ресурсів Герасименка В.І., представника Степанівської сільської ради Тимошенко Л.І., замовника робіт гр. ОСОБА_2 , а також в присутності суміжного землевласника (землекористувача) гр. ОСОБА_4 складено цей акт в тому, що проведено в натурі погодження та встановлення зовнішніх меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства. Зазначені межі на місцевості проходять згідно з абрисом, поданим на зворотному боці цього акту. Ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі не заявлено. Межі погоджені і не викликають спірних питань. Цей акт є підставою для оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою (т. 1 а.с. 25-27).

З висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 528/984-986/1526/1527/1583 від 24.02.2021 року за результатами проведеного дослідження, місцевим судом встановлено, що «Технічна документація 2009» за складом не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій», в частині відсутності: - матеріалів польових геодезичних робіт; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_2 . В межах наданих матеріалів, проведеним дослідженням встановлено, що рішення про надання ОСОБА_2 у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, не приймались, договори відчуження (договори купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди) не укладались, рішення суду щодо досліджуваної земельної ділянки відсутні. «Технічна документація 2009» не відповідає складу, змісту, та правилам оформлення відповідної нормативно-технічної документації з питань здійснення землеустрою, а отже не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, зокрема: 1. За складом не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій», в частині відсутності: - матеріалів польових геодезичних робіт; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_2 . 2. За змістом не відповідає вимогам: 1) ст. 122 Земельного кодексу України та ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в частині невідповідності даних про документи, що посвідчують право на земельні ділянки та посилання рішення про надання або передачу земельних ділянок у власність гр. ОСОБА_2 ; 2) ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в частині: - у Пояснювальній записці значиться, що «координати вирахувані у системі координат місцевій м. Буринь». Каталоги координат кутів зовнішніх меж землекористування представлені у системі координат СК-63 (4).; каталог координат земельної ділянки площею 0,4329 га, не відповідає даним Електронного документу (обмінного файлу) 010000366.xml та даним Поземельної книги 010000366 від 02.10.2009; - у Пояснювальній записці значиться, що проведено польові геодезичні роботи. При цьому, матеріали польових геодезичних робіт відсутні; - у «Технічному завданні» значиться повна назва об`єкта Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадянину (ці) ОСОБА_2 для садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та ведення особистого селянського господарства, що не відповідає назві «Технічної документації 2009»; - відсутності зазначення даних про суміжного землекористувача ОСОБА_3 або іншого користувача, в «Описах меж», а також в «Акті про встановлення на місцевості, погодження зовнішньої межі та зберігання межових знаків землекористувачу». 3. За правилами оформлення не відповідає вимогам: - ст. 56 Закону України «Про землеустрій» в частині відсутності даних про суміжного користувача ОСОБА_3 або іншого користувача, в «Описах меж», в матеріалах: - Плану земельної ділянки; ОСОБА_5 промірів земельної ділянки; - ОСОБА_5 контрольних промірів земельної ділянки; - Кадастровому плані земельної ділянки, а також в «Акті про встановлення на місцевості, погодження зовнішньої межі та зберігання межових знаків землекористувачу»; - п. 3.3.2 «Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації» в наступному: не кожен аркуш інших документів «Технічної документації 2009» посвідчений печаткою розробника об`єкта експертизи.

Також, з проведеного дослідженням, судом першої інстанції, встановлено: - не відповідність даних Державного земельного кадастру (Поземельної книги 010000366 від 02.10.2009, електронного документу (обмінного файлу) 010000366.xml даним «Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЗ №; 373777 від 02.10.2009» (земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0366) щодо площі земельної ділянки 0,4328 га та 0,4329 га відповідно; - розташування меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0366, відповідно до даних «Технічної документації 2009», не відповідає розташуванню меж досліджуваної земельної ділянки, відповідно до даних Державного земельного кадастру (Поземельної книги 010000366 від 02.10.2009, електронного документу (обмінного файлу) 010000366.xml); - розташування меж земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0366, :01:000:0367, відповідно до даних «Технічної документації 2009», не відповідає фактичному розташуванню меж земельних ділянок, відповідно до даних результатів топографо-геодезичного знімання; - розташування меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0366, відповідно до даних Державного земельного кадастру (Поземельної книги 010000366 від 02.10.2009, електронного документу (обмінного файлу) 010000366.xml), не відповідає фактичному розташуванню меж досліджуваної земельної ділянки, відповідно до даних результатів топографо-геодезичного знімання. В межах наданих матеріалів, проведеним дослідженням встановлено, що площа фактичного використання досліджуваних земельних ділянок складає: - АДРЕСА_2 0,2553 га; - АДРЕСА_1 0,6171 га, в т. ч. під подвір`ям 0,1422 га, під ОСГ 0,4749 га (т. 2 а.с. 212-240).

Рішенням дев`ятнадцятої сесії шостого скликання Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області від 15.10.2012 року «Про погодження надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» ОСОБА_1 погоджено надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку розміром 0,55 га для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 22).

Листом Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області від 23.08.2017 року № 02-16/518 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість задоволення його заяви, а саме проведення замірів земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , так як на дану ділянку виготовлений державний акт. В разі незгоди рекомендовано звернутися до землевпорядної організації. Відповідно до статті 55 та статті 26 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки та розробка документації із землеустрою проводиться землевпорядною організацією або сертифікованим інженером землевпорядником (т. 1 а. с. 119).

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що він проживає в АДРЕСА_3 та він є сусідом сторін. Йому відомо, що відповідач ОСОБА_2 здійснила самозахоплення частини належної позивачеві ОСОБА_1 земельної ділянки, вставивши сітку вздовж городу. При цьому, коли встановлювали вказану огорожу, межі з сусідами ОСОБА_2 не погоджувала. Зокрема, його як сусіда для погодження меж ніхто не запрошував та ніяких документів він не підписував.

Експерт Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Таранець Т.А. в судовому засіданні, роз`яснюючи наданий ним висновок за № 528/984-986/1526/1527/1583 від 24.02.2021 року, зазначив, що він має відповідну кваліфікацію експерта та освіту для вирішення питань, поставлених судом при проведенні зазначеної експертизи. Відповіді на поставлені судом питання ним було відображено у наданому висновку, який ним складено на підставі наданих судом матеріалів.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підстав для застосування позовної давності судом не вбачається, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права в межах строків позовної давності.

Під час апеляційного розгляду справи судом встановлено, що в пункті 3 рішення п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області «Про передачу у власність та надання в користування земельних ділянок» від 02.09.1993 року, зазначено, - землевпоряднику ОСОБА_7 організувати відведення земельних ділянок в натурі, складання та підготовку проектів відведення, ділянок наданих в користування із земель запасу. Погодити питання відведення земельних ділянок в земельному відділі районної державної адміністрації і з власниками землі і подати на затвердження на чергову сесію сільської Ради (т. 1 а.с. 13-15).

З додатку 1 до наказу Держгеокадастру від 07.11.2016 року № 285 вбачається, що відділ Держгеокадастру у Буринському району увійшло до переліку територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Сумській області, що ліквідуються (т. 1 а.с. 47-48, 74-75).

Заявою без номеру та дати у справі № 754/888/17 отриманої місцевим судом 23.10.2017 року (вх. № 4479/17) Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, посилаючись на п. 4 ст. 122 ЗК України, просило суд виключити його як відповідача у справі предметом розгляду якої є земельна ділянка, площею 0,55 га, в АДРЕСА_2 , так як зазначена земельна ділянка знаходиться у приватній власності (т. 1 а.с. 76-78).

З довідки відділу Держземагентства у Буринському районі від 02.04.2015 року № 29-28-0.1-074/2/2-15 вбачається, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , передана в приватну власність ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням 15 сес. 21 скл. Степанівської сільської ради від 02.09.1993 року, державний акт не виготовлявся. Інформація в Державному реєстрі про земельну ділянку відсутня (т. 1 а.с. 100).

З листа відділу Держземагентства у Буринському районі від 14.04.2015 року № 29-28-0.3-727/2-15, поміж іншим, вбачається, що проект відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 у відділі відсутній (т. 1 а.с. 103).

Рішенням двадцять четвертої сесії п`ятого скликання Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області «Про погодження надання земельних ділянок у приватну власність» від 28.01.2009 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 141).

Висновком № 125 від 12.05.2009 року відділ Держземагентства у Буринському районі погодив технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства на території Степанівської сільської ради АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 143).

Висновком відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Буринської РДА повідомив, що сервітути та обмеження прав гр. ОСОБА_2 в користуванні наданою у власність земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,5827 га в АДРЕСА_1 відсутні (т. 1 а.с. 144).

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 05.06.2012 року у справі № 1802/895/2012 ОСОБА_1 визначено строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер у м. Кролевець Буринського району Сумської області для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори до 01 серпня 2012 року (т. 2 а.с. 19 зворот).

27.06.2012 року Кролевецькою районною державною нотаріальною конторою, за заявою ОСОБА_1 зареєстровано спадкову справу № 237/2012, спадкодавець ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 17-19).

З листа Буринської РДА Сумської області №01-30/16 від 27.05.2019 року, наданого у відповідь на запит суду, вбачається, що в архівний відділ Буринської РДА поземельні книги Степанівської сільської ради Буринського району на постійне зберігання не передаються (т. 2 а.с. 151).

У висновку експерта № 528/984-986/1526/1527/1583 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за цивільною справою № 574/888/14 складеного 24.02.2021 року старшим судовим експертом сектору будівельно-технічних досліджень ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Таранець Т.А. (т. 2 а.с. 212-240) зазначено:

- по першому питанню, відповісти на питання «Чи відповідала технічна документація із землеустрою на земельну ділянку площею 0,5827 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0366, державний акт серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009, зокрема пунктам 1.13, 1.16 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» від 04.05.99 року № 43 (чинним на дату виготовлення документів) та іншим нормативно-правовим актам?» не видається за можливе у зв`язку з тим, що вимоги до складу досліджуваної документації, визначаються статтями 25, 56 Закону України «Про землеустрій»;

- по другому питанню, «Чи приймалось рішення відносно вище зазначеної земельної ділянки про надання ОСОБА_2 у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, чи укладався договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду?», - в межах наданих матеріалів, проведеним дослідженням встановлено, що рішення про надання ОСОБА_2 у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не приймались, договори відчуження (договори купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди) не укладались, рішення суду щодо досліджуваної земельної ділянки відсутні;

- по третьому питанню, «Чи відповідає розроблена Приватним підприємством Проектно-консультаційна фірма «Інтел Ленд» технічна документація на земельну ділянку площею 0,5827 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0366, державний акт серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009, та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, в тому числі з урахуванням того, що наявні у цих документаціях протоколи обстеження і погодження меж земельних ділянок не погоджені (не підписані) суміжними землекористувачами? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?», - «Технічна документація 2009» не відповідає складу, змісту, та правилам оформлення відповідної нормативно-технічної документації з питань здійснення землеустрою, а отже не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування…. Затвердження розробленої ПП ПКФ «Інтел Ленд» технічної документації на земельну ділянку площею 0,5827 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0366, державний акт серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009, відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування;

- по четвертому питанню, відповісти на питання «Чи відповідають встановлені відповідачеві ОСОБА_2 у розроблених і затверджених їй рішенням п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 02.09.93 року технічних документаціях із землеустрою конфігурація та спільна межа земельних ділянок АДРЕСА_1 із суміжною земельною ділянкою позивача АДРЕСА_2 спільній межі із цією ж земельною ділянкою та її конфігурацією, що зазначені у плані земельної ділянки технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , виготовленого Буринським бюро технічної інвентаризації? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності і в який бік та на скільки необхідно змістити існуючу спільну межу між цими земельними ділянками для відповідності спільної межі?» не видається за можливе, у зв`язку з відсутністю даних про розміри межі дворової частини досліджуваної земельної ділянки у даних «Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , «Буринське бюро технічної інвентаризації» від 07.06.2012» та даних «Інвентаризаційної справи №283 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 »;

- по п`ятому питанню, «Експерту скласти план-схему розташування земельних ділянок, які належать сторонам по справі ОСОБА_1 - земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 із зазначенням фактичних площ земельних ділянок, які виділені рішенням п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 02.09.93 року, що перебувають у користуванні сторін станом на час розгляду справи. При дослідженні вказаного питання експерту врахувати, що об`єктом дослідження є складання схеми розташування земельних ділянок, які належать сторонам по справі ОСОБА_1 (земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 ) із зазначенням фактичних площ земельних ділянок», - в межах наданих матеріалів, проведеним дослідженням встановлено, що площа фактичного використання досліджуваних земельних ділянок складає: - АДРЕСА_2 0,2553 га; - АДРЕСА_1 0,6171 га, в т. ч. під подвір`ям 0,1422 га, під ОСГ 0,4749 га.

Крім того, з висновку експерта № 528/984-986/1526/1527/1583 вбачається, що на дослідження надавались наступні матеріали: матеріали цивільної справи №574/888/17 (т. 1 на 264 арк., т. 2 на 190 арк.); технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (на 4 арк.); інвентаризаційна справа №283 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (на 21 арк.);інвентаризаційна справа №115 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (на 12 арк.) (т. 2 а.с. 213 зворот).

З протоколу судового засідання Путивльського районного суду Сумської області у справі № 574/888/17 від 09.12.2021 року (т. 3 а.с. 43-44) вбачається, що: до початку судових дебатів представник відповідача ОСОБА_8 заявив про надання доказів про понесені витрати протягом 5-ти днів; після судових дебатів представник позивача ОСОБА_9 заявив про надання доказів про понесені витрати протягом 5-ти днів. Оголошення рішення (вступної та резолютивної частини) відбулось 10.12.2021 року у відсутність учасників процесу.

В мотивувальній частині рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року зазначено, що заява представника позивача про надання додаткового строку для подання доказів, що підтверджують розмір понесених по справі судових витрат, не суперечить ст. ст. 246, 259 ЦПК України та підлягає задоволенню, а у задоволення заяви представника відповідача про надання додаткового строку для подання доказів, що підтверджують розмір понесених по справі судових витрат слід відмовити, а в резолютивній, - призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 16 год. 30 хв. 20.12.2021 у приміщенні Путивльського районного суду Сумської області (Сумська обл., м. Путивль, просп. І.Путивльського, 54), роз`яснивши позивачеві, що відповідні докази про розмір вказаних витрат він повинен подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (т. 3 а.с. 48).

20.12.2021 року представником позивача адвокатом Пєтуховим А.Ю. до суду подано розрахунок судових витрат (вх. суду № 7706/21Вх) із додатками (т. 3 а.с. 55-85) та розрахунок судових витрат (вх. суду № 7707/21Вх) із додатками (т. 3 а.с. 86-140). В додатках до вказаних розрахунків містяться заяви про поновлення строку подання доказів про розмір судових витрат до суду (т. 3 а.с. 83, 138).

16.12.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Міненко С.А. поштовим відправленням Укрпошти направлено до суду заяву про розподіл судових витрат (вх. суду № 7740/21Вх від 20.12.2021 року) із додатками (т. 3 а.с. 141-149).

Ухвалою від 06.01.2022 року у справі, місцевий суд задовольнив клопотання представника позивача адвоката Пєтухова А.Ю. та поновив позивачу ОСОБА_1 строк для подання доказів про понесені ним судові витрати по справі (т. 3 а.с. 172).

В мотивувальній частині додаткового рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року зазначено, що у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Міненко С.А. про надання строку для подання доказів про понесені відповідачем судові витрати по справі було відмовлено при ухваленні рішення у справі від 10.12.2021, про що зазначено у вказаному рішенні, зважаючи на те, що в силу вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Правовідносини щодо порядку користування громадянами земельних ділянок були врегульовані спочатку нормами Земельного кодексу УСРР від 29.11.1922, які вже передбачали право на користування землею для ведення селянського господарства усіх громадян, що виявили бажання обробляти землю своєю працею. Ці громадяни наділялися землею земельними органами. Таке право на нові ділянки землі реалізовувалося шляхом відводу земельної ділянки земельними органами, які здійснювали заходи землеустрою та вели державний запис землекористування. Державна земельна реєстрація включала в себе основну реєстрацію - первісне заповнення карт и реєстрів, и поточну, яка переслідувала ціль своєчасного занесення в акти реєстрацію змін у правовому, господарському та природному стані земельної ділянки, що відбувалися протягом часу.

Потім Земельним кодексом УСРС від 08.07.1970 року, передбачив надання земельних ділянок у користування в порядку відведення, а у ст. 20 цього Кодексу було закріплено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

З прийняттям нової редакції Земельного кодексу у 1990 році, який крім глави 5 набрав чинності з 15.03.1991, відповідно до приписів постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» було передбачено: до приведення земельного законодавства Української РСР у відповідність із Земельним кодексом Української РСР застосовуються чинні акти законодавства Української РСР, оскільки вони не суперечать Кодексу. Даний Земельний кодекс Української РСР застосовується до правовідносин, що виникнуть після введення Кодексу в дію, тобто з 15 березня 1991 року, крім правовідносин, передбачених главою 5 Кодексу, до яких ця глава застосовується з 1 липня 1992 року. До земельних правовідносин, що виникнуть до 15 березня 1991 року (а до правовідносин щодо земельного податку і орендної плати - до 1 липня 1992 року), Земельний кодекс Української РСР застосовується до тих прав і обов`язків, які виникнуть після введення Кодексу в дію. Встановлено, що рішення про надання і вилучення земельних ділянок, прийняті до 15 березня 1991 року відповідними органами в межах їх компетенції, але не виконані на час введення Земельного Кодексу Української РСР в дію, підлягають виконанню відповідно до вимог Кодексу; громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Права на отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства виникло з введенням в дії з 16.05.1992 Земельного кодексу 1992 рок земельні ділянки могли перебувати як у державній, так і в колективній та приватній власності. В ст. 4 цього Кодексу міститься перелік земель, які не могли передаватися в колективну або приватну власність. Усі інші землі могли бути приватизовані. Кодексом передбачалося, що суб`єктами приватної власності на землю могли бути лише громадяни України. Вони наділялися правом на одержання земельних ділянок у власність в т.ч. для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель (присадибна ділянка);

За редакцією частини 1 ст. 22 Земельного кодексу 1992 року на час прийняття рішення Степанівською сільською радою про перебачу у власність за життя батькові позивача земельної ділянки площею 0,55га для особистого підсобного господарства передбачила обставини виникнення права власності, а саме право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності забороняється. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст. 56 цього Кодексу для ведення особистого підсобного господарства громадянам за

рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не

більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

Відповідно до ст. 125 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Аналіз наведених норм матеріального закону свідчить, що громадяни мали право на користування земельною ділянкою для ведення особистого господарства після виділення її в натурі і це право підлягало державної реєстрації у визначеному законодавцем порядку, а з введенням в дії Земльного кодексу 1992 року набули право на передачу їм у власність земельних ділянок, в т.ч. для ведення особистого підсобного господарства ( особистого селянського господарства).

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 02.09.1993 року користувачу ОСОБА_3 у відповідності до статей 17, 56 Земельного кодексу України за життя передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства за місцем його проживання площею 0,55 га (т. 1 а.с. 13-15).

Однак, позивач, як спадкоємець померлого користувача земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням, належних доказів того, що до та і після прийняття Степанівською сільської радою вказаного рішення, ця земельна ділянка площею 0,55га перебувала в користуванні померлого суду надано не було.

На момент прийняття цього рішення, порядок приватизації земельних ділянок регулювався ст. 17 ЗК України 1992 року, Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет від 26.12.1992 року № 15-92), Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року № 10 (далі - Порядок від 15.02.1993 року № 10).

Згідно зі ст. 3 Декрету від 26.12.1992 року № 15-92 право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Пунктом 3 Порядку від 15.02.1993 року № 10 передбачено, що передача у приватну власність земельних ділянок, що були раніше надані громадянам, провадиться відповідними Радами народних депутатів за місцем розташування цих ділянок. Зазначені земельні ділянки передаються безплатно у приватну власність на підставі матеріалів, що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо), і заяв громадян (додаток № 1)

Відповідно до п. 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року № 15, яке діяло до 1 січня 2013 року, до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Земельно-кадастрова документація ведеться згідно з інструкцією ведення державного земельного кадастру, затверджуваною Держкомземом.

Земельний Кодекс України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц.

Також, в постанові Верховного Суду України від 30.05.2012 року у справі № 6-31цс12 сформовано наступну правову позицію, - пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» № 15-92 від 26.12.1992 року, який втратив чинність на підставі Закону України «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 139-V від 14.09.2006 року, але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Колегія суддів зважує на те, що з матеріалів справи не вбачається, що, окрім рішення органу місцевого самоврядування від 02.09.1993 року про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки що перебувала в користуванні громадян для ведення особистого підсобного господарства за місцем його проживання площею 0,55 га, чи існують будь-які інші документи на підтвердження факту передачі йому цієї земельної ділянки померлому батькові в натурі, оскільки такі докази суду не надано, а тому в судовому засіданні не було встановлено, що у померлого батька позивача виникло право власності на спірну земельну ділянку.

Також не надано суду доказів того, що надана ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,55 га знаходиться в с. Степанівка саме за адресою АДРЕСА_2 та межує із земельними ділянками по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 , оскільки безпосередньо рішення органу місцевого самоврядування від 02.09.1993 року не місить відповідну інформацію. Тобто, не надано доказів про те, що спірна земельні ділянка входить до складу земельної ділянки площею 0,55 га, яка передавалась ОСОБА_3 на підставі рішення п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Степанівської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області від 02.09.1993 року. Крім того відсутні докази щодо перебування у користуванні померлого ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення підсобного господарства та її виділення йому в натурі після прийняття рішення сільською радою про передачу йому її у власність.

З матеріалів справи не вбачається, що про земельну ділянку площею 0,55 га надану ОСОБА_3 внесено запис у земельно-кадастрові документи, або, що за життя ОСОБА_3 на цю ділянку розроблялась земельно-кадастрова документація чи технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Оскільки щодо переданої спадкодавцю ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,55 га, ним не виготовлено технічної документації на цю земельну ділянку, не визначено меж земельної ділянки в натурі, не погоджено меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок та не одержано у встановленому порядку державного акта на землю, то у нього не виникло право власності на ці земельні ділянки і відповідно таке право не перейшло до позивача у порядку спадкування.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 ніяких прав щодо спірної земельної ділянки не успадкував, тому відсутні підстави для захисту в судовому порядку його цивільних прав чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Міненко С.А., в частині оскарження рішення райсуду від 10 грудня 2021 року про те, що суд першої інстанції неповно з`ясування обставин, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, у зв`язку із чим, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Міненко С.А., в частині оскарження рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів не розглядає, оскільки вже дійшла висновку про відсутність підстав для захисту в судовому порядку цивільних прав чи інтересів позивача в межах заявлених позовних вимог.

Разом із цим, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652/18) виснувала наступне, - захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному ст.ст. 116, 118, 122 ЗК України.

Оскаржуючи додаткове рішення суду першої інстанції від 06 січня 2022 року, апелянти, поміж іншим, посилаються на те, що позивачем докази понесення судових витрат подані з пропуском строку визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вирішуючи питання перегляду додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 цього Кодексу якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи висновок колегії суддів, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову, додаткове рішення, яким вирішено питання відшкодування на користь позивача судових витрат, також підлягає скасуванню, оскільки при відмові у задоволені позову фактично понесені позивачем судові витрати покладаються сторону.

Крім того, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Міненко С.А., скасуванням рішення від 10 грудня 2021 року та ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені ОСОБА_2 на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 960,00 грн., - покладаються на позивача.

Скорочене рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року проголошено суді першої інстанції 10.12.2021 у відсутність учасників справи.

З протоколу судового засідання Путивльського районного суду Сумської області у справі № 574/888/17 від 09.12.2021 року (т. 3 а.с. 43-44) вбачається, що представник відповідача ОСОБА_8 до оголошення судових дебатів заявив про надання доказів про понесені витрати протягом 5-ти днів після закінчення судових дебатів. Отже, згідно вимог абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник відповідача набув процесуальне право подати докази щодо розміру витрат, які він сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

16.12.2021 адвокатом Міненко С.А. направлено до суду поштою докази щодо розрахунку розміру витрат, які сторона відповідача ОСОБА_2 понесла під час судового розгляду справи в суд першої інстанції разом із заявою.

Отже визначений законом п`ятиденний процесуальний строк на подання доказів щодо розрахунку розміру судових витрат, які сторона понесла, було пропущено.

Повторно подав 16.12.2021 заяву про вирішення питання розподілу судових витрат разом із доказами фактично понесених судових витрат, клопотання про поновлення цього процесуального строку порушено не було.

Таке клопотання адвокатом Міненко С.А. було заявлено в судовому засіданні 06.01.2022 при вирішенні питання ухвалення додаткового рішення.

Згідно протоколу судового засіданні від 06.01.2022 у задоволення такого клопотання суд першої інстанції ухвалив відмовити.

Відповідно до п. 10 ч.1. ст. 353 ЦПК України ухвала щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В ст. 120 ЦПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст. 122 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Частинами 5, 6 ст. 124 ЦПК України встановлено, що останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З системного аналізу зазначених норм цивільного процесуального законодавства вбачається, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України, т.т. процесуальним законом встановлено процесуальний строк на вчинення процесуальної дії, - подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, та й імперативний припис про те, що неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, враховуючи імперативність вимог абз. 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку вчинення процесуальної дії та наслідків пропуску визначеного строку, цей процесуальний строк, відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України може бути поновлений судом у разі пропуску з поважних причин за заявою учасника справи про його поновлення, яке подається разом із вчиненням процесуальної дії - поданням доказів про розмір судових витрат.

Оскільки відмовив у поновленні процесуального строку, суд першої інстанції заяву представник відповідача про надання доказів щодо розміру судових витрат фактично залишив без розгляду. Ухвалу суду про відмову у поновленні процесуального строку відповідачем та його представником не оскаржено і така ухвала набрала законної сили.

З наведених підстав апеляційний суд ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволені позову за результатом перегляду справи за апеляційної скаргою представника відповідача, не приймає до уваги заяву до розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15808 грн, які понесені відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Міненко Сергія Анатолійовича на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року і додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року задовольнити частково.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 10 грудня 2021 року та додаткове рішення Путивльського районного суду Сумської області від 06 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта на землю серії ЯЗ № 373777 від 02.10.2009 року, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0366, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4329 га, виданого на ім`я ОСОБА_2 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 960,00 грн. у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2022 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина