Номер провадження: 22-ц/813/3724/22
Справа № 947/434/20
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 у січні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 255959,67 грн.

07 вересня 2020 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог і просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок безпідставно набуті грошові кошти в сумі 260427,17 грн.

Позивач доводить, що грошові кошти з депозитних рахунків отримала відповідачка ОСОБА_2 . На думку позивача, ОСОБА_2 без достатньої правової підстави отримала ці грошові кошти і зобов`язана їх повернути позивачу у відповідності до положень ст.1212 ЦК України.

На обґрунтування своїх вимог посилається на заочне рішення Очаківського міськрайсуду Миколаївської області від 11 липня 2019 року про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 банківського грошового вкладу (депозиту), відкритого на ім`я ОСОБА_2 12 жовтня 2015 року в АТ КБ «ПриватБанк» за депозитним договором №SAMDNWFD500 і банківського грошового вкладу (депозиту), відкритого на ім`я ОСОБА_2 29.06.2016 року в цьому ж Банку за депозитним договором № SAMDNWFD401.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутого майна залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2019 року, яким визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 банківський грошовий вклад (депозит), відкритий на ім`я ОСОБА_2 12 жовтня 2015 року в акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за депозитним договором SAMDNWFD500 (Депозит плюс терміновий). Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 банківський грошовий вклад (депозит), відкритий на ім`я ОСОБА_2 29 червня 2016 року в акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за депозитним договором SAMDNWFD401 (Стандарт терміновий).

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу вмотивовано тим, що заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2019 року скасовано, а сама справа направлена до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 23 листопада 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

16 листопада 2022 року від адвоката Доніної Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що неможливо прибути до суду представника скаржника з поважних причин у зв`язку із хворобою.

Розглянувши заяву адвоката Доніної Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що адвокатом Доніною Л.А. не надано жодного належного та допустимого доказу поважності причин відкладення судового засідання.

Судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя-учасник колегії Дришлюк І.А. перебував у відпустці з 05 грудня по 06 грудня 2022 року, а суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 07 грудня по 09 грудня 2022 року, що підтверджується довідками відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 12 грудня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 08 лютого 2018 року.

Рішення Очаківського міськрайсуду Миколаївської області від 08 лютого 2018 року вказаний шлюб розірвано.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі 12 жовтня 2015 року і 29 червня 2016 року ОСОБА_1 на виконання умов депозитних договорів №SAMDNWFD500 і №SAMDNWFD401, укладених між ОСОБА_2 і АТ КБ «Приватбанк», вніс грошові кошти, відповідно : в сумі 40565,26 грн. і 152096,15 грн.

19 жовтня 2018 року Банк повернув грошові кошти по договору №SAMDNWFD500 від 12.10.2015 року в сумі 65607,47 грн., а 03 липня 2018 року банк зробив виплату 194819,7 грн. повернення грошових коштів за договором №SAMDNWFD401.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вказана правовапозиція висловлена Верховним Судому постановах: від 10вересня 2018 року у справі №638/11807/15-ц (касаційне провадження №61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі №154/948/16 (касаційне провадження №61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі №205/3330/14-ц (касаційне провадження №61-1133св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц ( касаційне провадження 61-15428св19).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач добровільно, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , вніс особисті грошові кошти на банківські рахунки дружини на виконання умов депозитних договорів, укладених між ОСОБА_2 і Банком.

У позові позивач не вказав, з якою метою передав грошові кошти у володіння дружини. До позову не додані депозитні договори і позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування цих договорів від банку, тому суд позбавлений можливості встановити, на яких умовах робились грошові внески за депозитними договорами, хто мав право на виконання умов договору отримати ці грошові кошти по закінченню дії договорів. Суд не отримав належних і допустимих доказів того, що відповідач незаконно (або без дозволу і згоди колишнього чоловіка) зняла гроші з банківських рахунків, що були відкриті на її відповідачки - ім`я.

Отже, аналізуючи спірні правовідносини в контексті ст.1212 ЦК України, суд першої інстанції правильно зазначив, що в діях ОСОБА_2 не вбачається незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння та привласнення грошових коштів позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Під час пошуку у Єдиному державному реєстрі судових рішень у режимі повного доступу за єдиним унікальним номером справи 483/1251/18 встановлено таке:

- ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2021 року заяву відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання банківського грошового вкладу (депозиту) особистою приватною власністю задоволено. Заочне рішення від 11 липня 2019 року, ухвалене в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання банківського грошового вкладу (депозиту) особистою приватною власністю скасовано;

- ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 липня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання банківського грошового вкладу (депозиту) особистою приватною власністю передано до Овідіопольського районного суду Одеської області для вирішення питання про об`єднання цієї справи з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним набутим майном подружжя, виділення в окрему частку та визнання права власності на майно.

Таким чином, на даний час заочне рішення Очаківського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2019 року скасовано, а тому посилання скаржника на нього є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк