Справа № 368/766/21
Рішення

Іменем України

"08" червня 2022 р. Кагарлицький районного суду Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

під час судового засідання розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кагарлицького районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) (м.Кагарлик, вул. Кооперативна, 19), Публічного Акціонерного Товариства «МІСТО БАНК» (м.Одеса, вул. Фонтанська дорога,11) про зняття арешту з майна, -

встановив :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться по АДРЕСА_2 та двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території колишньої Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Отримуючи свідоцтва про право на спадщину за законом на вище перелічене майно, від нотаріуса Швидка М.Ю. дізналася, що все її майно перебуває під арештом згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2012 року, накладеного Відділом державної виконавчої служби Кагарлицького РУЮ в рамках виконавчого провадження №30854996.

Однак, на дату звернення до суду, у провадженні ВДВС немає виконавчих проваджень щодо позивачки. Отже, вона не є боржником. А тому просить зняти арешт з майна.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задоволити. Також позивачка пояснила, що державним виконавцем в 2012 році у ОСОБА_2 був вилучений заставний автомобіль в рахунок погашення боргу за кредитним договором . НА даний час будь-яких виконавчих провадження у відділі ДВС немає, а тому і боргу у позивачки немає.

Представник відповідача Кагарлицького районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій просить слухати справу у їхню відсутність.

Представник відповідача Публічного Акціонерного Товариства «МІСТО БАНКпроти позову заперечив і суду пояснив, що платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором до банку не надходило, а тому в позові просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , є власником житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться по АДРЕСА_2 та двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території колишньої Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Отримуючи свідоцтва про право на спадщину за законом на вище перелічене майно, від нотаріуса Швидка М.Ю. дізналася, що все її майно перебуває під арештом згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2012 року, накладеного Відділом державної виконавчої служби Кагарлицького РУЮ в рамках виконавчого провадження №30854996.

В грудні 2016 року та липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби з питанням надання інформації щодо накладення арешту на її майно та прохання вирішити питання про скасування арешту на майно. На свою заяву ОСОБА_1 отримала відповіді за № 11599 від 22.12.2016 року та за № 12585 від 13.07.2021 року, з яких стало відомо, що на підставі виконавчого листа №2-367/2011 від 17.01.2012 року, виданого Кагарлицьким райсудом про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МІСТО БАНК» заборгованості за кредитом 162371,17 грн. 25.01.2012 року було відкрите виконавче провадження №30854996. Тому в рамках вказаного виконавчого провадження 25.01.2012 року було накладено арешт на все її рухоме і нерухоме майно та відомості про обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 1213552.

Вищевказане виконавче провадження було завершено 21.12.2012 року державним виконавцем відповідно до п.2 ч.1 ст.47, ст..50 ЗУ "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІУ в редакції від 04.11.2010 року № 2677-УІ, яка діяла на час повернення. Кошти на депозитний рахунок відділу для погашення заборгованості по даному виконавчому провадженні від боржника ОСОБА_1 не надходили; Також, у відповіді зазначено, що надати більш детальну інформацію по вищевказаному виконавчому провадженню не вбачається можливим, оскільки останнє знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень, встановленого пунктом 9.9. Порядку робота з документами в органах виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 згідно акту про вилучення номенклатурних справ та журналів для знищення.

Крім того, повідомлено, що на дату відповідей відносно ОСОБА_1 у провадженні ВДВС немає виконавчих проваджень. Отже, вона не є боржником. Це підтверджується також витягом Інформації з Єдиного реєстру боржників від 15.07.2021 року.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчих документів такого характеру на виконання складають три роки, тому строки повторного подання на виконання зазначеного виконавчого документа вже пропущені.

До того ж, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2012 року у п.2 сказано : «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення». Однак, цей пункт залишився не виконаний, - тому що арешт не знятий до цього часу. Але тепер його виконати в позасудовому порядку не можливо, оскільки не передбачено чинним законодавством України. Про те, що Кагарлицьким ВДВС було відкрито виконавче провадження та ОСОБА_1 повинна була сплатити вказану суму позивачка нічого не знала. За місцем проживання ніяких документів чи постанов з ВДВС з вимогою сплатити зазначені кошти їй не надходили. Крім того, оскільки зазначений кредит брав на купівлю автомобіля та займався розрахунками з банком тепер уже покійний ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 була лише його поручителем, вона не цікавилася цими питаннями. ОСОБА_2 повернув банку автомобіль, який купував у зв`язку з тим, що не зміг повернути кредит. І тому вважала, що особисто вона банку нічого не винна.

Відповідно до листа Кагарлицького ВДВС в Обухівському районі від 07.02.2022 р. №2440 та акту опису й арешту майна від 06.12.2012 року державним виконавцем було проведено опис та арешт автомобіля Шевролет н.з. НОМЕР_1 , який передани на відповідальне зберігання ПП «Нива-В.Ш.» з метою подальшої реалізації в рахунок погашення за кредитним договором.

Зазначені вище обставини та відсутність будь-яких відомостей про виконавче провадження вказують на відсутність у Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби правових підстав для позасудового зняття арешту з усього мого майна, а тому підлягають захисту в судовому порядку шляхом звільнення мого майна з-під арешту.

На даний час ОСОБА_3 хоче продати будинок та землю, але через арешт вона цього зробити не може.

Виходячи з вищевикладеного, за наявності обтяження (арешту), накладеного на майно ОСОБА_1 , порушується її право власності, внаслідок чого позивачка позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивачки, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.ч.1-4ст. 57 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб єктів права власності.

Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України позивач як власник майна має права безперешкодно користуватись та розпоряджатися своєю власністю, таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України у разі створення перешкод у користуванні власністю позивач може звернутися до суду д вимогою про вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунення перешкод в розпорядженні майном та зняття арешту.

Необхідно зазначити, що арешт накладений Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби, порушує право власності позивача, оскільки за відсутності заборгованості за виконавчим провадження залишається обмеженим у своєму праві накладеним арештом.

Давне встановлено на підставі інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповіді Кагарлицького районного ВДВС від 22.12.2016 року та 13.07.2021 року, копії постанов виконавчого провадження, інформації з Єдиного реєстру боржників, копії свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та чотири земельні ділянки, державних актів на землю, витягу про реєстрацію виданих свідоцтв в Спадковому реєстрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивачки, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 11, 59, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити

Зняти арешт з усього нерухомого та рухомого майна, яке зареєстроване на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений відділом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2012 року, прийнятої в рамках виконавчого провадження ВП № 30854996 та зареєстрованої 07.02.2012 року за №1213552 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів.

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2022 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.