ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Буделектродсервіс про стягнення авансу та відсотків за користування чужими коштами, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ Буделектродсервіс про стягнення авансу та відсотків за користування чужими коштами.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ТОВ Буделектродсервіс на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 жовтня 2002 року з аукціону придбало будівлю гуртожитку, яка знаходилася в стадії реконструкції під житловий будинок, загальною площею 3330 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . ТОВ Буделектродсервіс отримало нотаріальне свідоцтво про придбання об`єкта вказаного нерухомого майна з аукціону від 29 листопада 2002 року і зареєструвало право власності у КП Дніпропетровське МБТІ ДОР 11 грудня 2002 року. Учасником ТОВ Буделектродсервіс, крім інших, також є відповідач ОСОБА_1 . У 2004 році відповідач запевнив її в тому, що приміщення АДРЕСА_2 у майбутньому буде виділено в окрему квартиру, зареєстровано як новостворений об`єкт, після чого вона зможе купити це приміщення за 40 000 доларів США. ОСОБА_2 зазначає, з метою придбання приміщень вона протягом 2004 2008 років сплачувала відповідачеві грошові кошти за майбутню квартиру, що було оформлено розписками. Всього сплатила 40 000 доларів США, однак, квартира їй так і не була продана. З урахуванням приписів ст.ст. 546, 548, 570 ЦК України зазначає, що договір купівлі-продажу сторони так і не укладали, а лише домовилися укласти його у майбутньому, тому одержані відповідачем грошові кошти є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню їй в розмірі сплаченої суми. На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути аванс в сумі 1122440 грн. за курсом НБУ станом на 26 вересня 2018 року, а також відсотки за користування чужими коштами у період з 01 серпня 2015 року по 26 вересня 2018 року в сумі 601304 грн. 94 коп. Також просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500грн. і судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8810грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 40000 доларів США, в задоволенні іншої частини позовних вимог (відсотки за користування чужими коштами) позивачці було відмовлено (т.1 а.с. 84-86).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 04 червня 2019 року задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження (т.1 а.с.114).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансу у розмірі 1109724 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення відсотків за користування чужими коштами відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7 281 грн. 23 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 10 березня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в оскаржуваній частині, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Скиба В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610, ч. 1 ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до змісту вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає способом платежу, способом забезпечення виконання зобов`язання обома його сторонами, а також доказом факту укладення договору.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку.

Статтею 571 ЦК України передбачено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, передані позивачем відповідачу грошові кошти не є завдатком в розумінні ст. 570 ЦК України, а є авансом.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

У справі встановлено, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 30 жовтня 2002 року на товарній біржі, ТОВ Буделектродсервіс було придбано будівлю гуртожитку (літ. А-5), що знаходилася в стадії реконструкції під житловий будинок, загальною площею 3 330 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 9).

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Руденко В.А. ТОВ Буделектродсервіс було видано свідоцтво про придбання об`єкта нерухомого майна з аукціону від 29 листопада 2002 року, посвідчене за реєстровим №1782 (т.1 а.с. 10).

11 грудня 2002 року КП Дніпропетровське МБТІ ДОР було зареєстроване право власності на будівлю гуртожитку за ТОВ Буделектродсервіс, що підтверджується реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 11 грудня 2002 року, а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 17 липня 2018 року №131047202 від 17 липня 2008 року (т.1 а.с.11-15).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 26 вересня 2018 року вбачається, відповідач ОСОБА_1 є одним із засновників ТОВ Буделектродсервіс (т.1 а.с.16-20).

Встановлено, у 2004 році ОСОБА_3 домовилася усно з відповідачем про придбання приміщення АДРЕСА_2 у майбутньому, а саме після того, коли вони будуть виділені в окрему квартиру, зареєстровані як новостворений об`єкт за відповідачем, після чого позивачка зможе купити приміщення за 40 000 доларів США.

28 квітня 2005 року позивач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на - ОСОБА_6 (т.1 а.с.6).

З метою придбання приміщень позивачка сплатила відповідачеві грошові кошти, що було оформлено розписками, наданими відповідачем, у яких вказано, що кошти сплачуються за придбання квартири АДРЕСА_2 . Загальна сума договору купівлі-продажу квартири становить в еквіваленті 40 000 доларів США (т.1 а.с. 42 46).

Копії розписок містяться в матеріалах справи, їх оригінали оглянуті судом першої інстанції у судовому засіданні 04 червня 2019 року та копії долучені до матеріалів справи (т.1 а.с. 76-80).

За розпискою від 19 листопада 2004 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 завдаток в сумі 3 000 доларів США за квартиру АДРЕСА_2 . Загальна сума договору становить еквівалент 40 000 доларів США (т.1 а.с.80).

За розпискою від 17 грудня 2004 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 завдаток в сумі 2 000 доларів США за квартиру АДРЕСА_2 . Загальна сума договору становить еквівалент 40 000 доларів США (т.1 а.с.80).

За розпискою від 04 травня 2005 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 еквівалент 7000 доларів США у якості завдатку за квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с.79).

За розпискою від 03 листопада 2005 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 завдаток в сумі еквівалентній 10 000 доларів США за квартиру АДРЕСА_2 . Загальна сума договору становить еквівалент 40 000 доларів США (т.1 а.с.79).

За розпискою від 09 листопада 2005 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 завдаток в сумі 2 700 доларів США за квартиру АДРЕСА_2 . Загальна сума договору становить еквівалент 40 000 доларів США (т.1 а.с.76).

За розпискою від 26 січня 2006 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_4 завдаток в сумі 8 300 доларів США за квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с.78).

За розпискою від 27 жовтня 2008 ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 повну суму (сорок тисяч доларів США) за квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с.77).

Позивач зазначала, що станом на 27 жовтня 2008 року відповідач отримав від неї всю суму за обумовлені квартири.

До теперішнього часу сторони договір купівлі-продажу квартир не уклали, право власності за позивачкою не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Письмова вимога позивачки від 22 серпня 2018 року про повернення відповідачем грошових коштів, сплачених нею за придбання квартири АДРЕСА_2 в еквіваленті 40 000 доларів США за вказаними розписками залишена відповідачем без виконання (т1 а.с. 22-25).

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04 березня 2021 року № 246973701 та за даними акта приймання-передачі від 29 травня 2019 року об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у вигляді будівлі гуртожитку літ. А-5, яка перебуває в стадії реконструкції під житловий будинок. Частина будівлі передана до статутного капіталу ТОВ Соцбуддніпро та знаходиться у власності ТОВ Соцбуддніпро (т.1 а.с. 223-230, 237).

Також частина будівлі за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у власності ТОВ Буделектросервіс (т.2 а.с.66, 67).

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності у цій справі (т.1 а.с.190-192).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строк у виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Втім частина 5 ст. 267 ЦК України визначає, що у випадку, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Правовідносини між сторонами виникли із двосторонніх попередніх договорів про завдаток (які мають природу авансових платежів) щодо купівлі-продажу нерухомого майна. Розписки від: 19 листопада 2004 року, 17 грудня 2004 року, 04 травня 2005 року, 03 листопада 2005 рок 09 листопада 2005 року, 26 січня 2006 року, 27 жовтня 2008 року.

Слід зазначити, вказані розписки не містять домовленості про повернення коштів у певний строк у разі невиконання ОСОБА_7 зобов`язання щодо укладення відповідного договору купівлі-продажу квартири.

Позивач зазначала, що вона дізналася із інформаційної довідки від 17 липня 2018 року про те, що приміщення, на яке вона претендує, ТОВ Буделектросервіс в окрему квартиру не виділено, та вона дізналася, що договір купівлі-продажу квартири укласти неможливо між нею та відповідачем ОСОБА_7 .

Із вказаними позовними вимогами у цій справі позивач ОСОБА_2 звернулася до суду 27 вересня 2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що строки позовної давності позивачем у цій справі не пропущено.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що кошти, зазначені у розписках за квартири, він отримав та розписки писав власноручно. Договір купівлі-продажу квартири укладено не було.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь суми авансу у розмірі 1 109 724 грн., що еквівалентно загальній сумі, яку отримав відповідач за вказаними розписками на час звернення позивача до суду з цими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог позивача, відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова