Справа № 127/5093/21
Провадження № 22-ц/801/850/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 рокуСправа № 127/5093/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

за участю сторін: представника відповідача Гнатюка М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/5093/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року, яке ухвалене суддею Медяною Ю.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючі позовні вимоги тим, що 15 лютого 2018 року наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 62-к/т ОСОБА_1 на підставі постанови Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2018 року (справа №127/20184/17) поновлена на роботу на посаду начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з посадовим окладом на рівні посади яку вона обіймала до її звільнення 31 липня 2017 року в розмірі 2568 грн, що не відповідає законодавству про оплату праці працівників Фонду, а саме: постанові №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування та їх робочих органів», п.1.2 розділу І, п. 2.1 та 2.4 розділу II, розділу III, розділу IV Постанови №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України».

Шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності утворюється Фонд соціального страхування України. Припиняється виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України. Відповідно до п.9 зазначеного розділу нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності діють до затвердження відповідних рішень Фондом соціального страхування України (п.4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.09.1999 №1105-ХІV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями).

З 01 січня 2018 року постановою правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування та їх робочих органів» затверджено схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» затверджено Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України та її робочих органів. Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 грудня 2003 року №127, яка визначала умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності втратила чинність.

У зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2018 року постанови №51 та постанови №52, директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 31 жовтня 2017 року затверджено штатний розпис Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області, відповідно до якого розмір посадового місячного окладу за відповідною посадою начальника відділу становить 10600 грн, який введено в дію з 02 січня 2018 року наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29 грудня 2017 року №320-ОД «Про введення в дію штатних розписів». Оскільки позивачу при поновлені її на роботі встановлено посадовий оклад у розмірі 2568 грн, а не 10600 грн, як передбачено постановою №51 «Про затвердження схем посадових окладів працівників виконавчих дирекцій Фонду соціального страхування та їх робочих органів», вона змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з позовом про визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати їй заробітної плати, зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України та стягнення заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2021 року прийнято до розгляд заяву про зменшення розміру позовних вимог позивача ОСОБА_1 (т.1 а.с.156 - 157).

З урахуванням прийнятої до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просила суд: 1. визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3 , п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29 грудня 2017 року №320-ОД; 2. зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, визначених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України з урахуванням проведених виплат; 3. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 2899,02 грн; 4. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10600 грн; 5. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 3173,42 грн; 6. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат з 18 травня 2018 року по 26 лютого 2021 року у розмірі 313536 грн; 7. стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 60000 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої вихідної допомоги при звільненні в сумі 10405,80 грн, за заявою позивача залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, у частині щодо стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої заробітної плати в сумі 2899,02 грн; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань в сумі 10600 грн; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в сумі 3173,42 грн; стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період заявленого часу затримки належних при звільнені виплат з 18 травня 2018 року по 26 червня 2021 року у розмірі 313536 грн, закрито.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач пропустила строк на звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору. Інші позовні вимоги є похідними, тому також підлягають відхиленню.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом не з`ясовані та не доведені всі обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування строків передбачених ч.1 ст.233 КЗпП України. Вважає, що позов подано в межах строку, передбаченого ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України, який становить три роки. Крім того, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відзив на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 31 липня 2017 року з посадовим окладом згідно штатного розпису 2568 грн, що підтверджується копією наказу від 15 лютого 2018 року №62-к/тр, з яким ОСОБА_1 ознайомилась 22 лютого 2018 року, що підтверджується письмовими запереченнями (зауваженнями) наданими ОСОБА_1 на звороті даного наказу (т.1 а.с.6, 222).

Відповідно до копії наказу від 22 лютого 2018 року №22-в ОСОБА_1 надано частину щорічну основну відпустку тривалістю 3 календарних дні за період роботи з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року та щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів, як інваліду ІІ групи за період роботи з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року з 22 лютого 2018 року по 27 березня 2018 року (т.1 а.с.8).

Згідно копії наказу від 17 травня 2018 року №121-к/тр, внесено зміни до наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 07 травня 2018 року №114-к/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », яким абзац другий викладено в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1 з посади начальника контрольно-ревізійного відділу 17 травня 2018 року у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України»; абзац третій викладено в такій редакції: «Відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та провести з ОСОБА_1 повний розрахунок» (т.1 а.с.7).

Постановою фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №52 Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», абзацу третього статті 2, абзацу п`ятого статті 6 Закону України «Про оплату праці», керуючись Статутом Фонду соціального страхування України та з метою упорядкування умов оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів, до положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08 лютого 2017 року № 14, внесено зміни, шляхом викладення його у новій редакції, яка набувала чинності з 01 січня 2018 року.

Згідно п.1.1. розділу I положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України (далі - Положення) визначає умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - виконавча дирекція Фонду), управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління), відділень управлінь в районах та містах обласного значення (далі - відділення).

Відповідно до пунктів 1.2. та 1.3. розділу I Положення структура фонду оплати праці працівників Фонду включає наступні складові: посадовий (місячний) оклад; надбавка за вислугу років; доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника (тимчасово відсутнього керівника структурного підрозділу); доплата водіям (за інтенсивність праці, ненормований робочий день, класність); щомісячна премія; одноразова премія; матеріальна допомога (на оздоровлення; для вирішення соціально-побутових питань. Працівникам виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів встановлюються посадові (місячні) оклади, щомісячна надбавка за вислугу років, виплачуються премія за результатами роботи, одноразові премії, матеріальна допомога, здійснюються доплати відповідно до цього Положення.

Пунктами 2.1. та 2.4. розділу II Положення встановлено, що посадові (місячні) оклади працівникам встановлюються відповідно до схем посадових окладів у відповідних штатних розписах. Посадові оклади працівникам, посади яких не передбачені схемами посадових окладів, встановлюються на рівні посадових окладів відповідних категорій спеціалістів та службовців.

Відповідно до копії наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області №320-ОД від 29 грудня 2017 року та штатного розпису затвердженого директором ВД ФСС України 31 жовтня 2017 року, який введено в дію 02 січня 2018 року, розмір посадового окладу за відповідною посадою начальника відділу становить 10600 грн (т.1 а.с.17, 18).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач видаючи наказ 15 лютого 2018 року про поновлення на роботі позивача неправомірно встановив їй посадовий оклад у розмірі 2568 грн, оскільки зазначений посадовий оклад застосовувався з дня поновлення на роботі, а саме з 31 липня 2017 року, а з 01 січня 2018 року мало місце підвищення посадового окладу за посадою позивача до 10600 грн, а тому позов у частині визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п. 3.2 п.п.3.2.3 , п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29 грудня 2017 року №320-ОД та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці є обґрунтований.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустила строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні вищевказаних вимог. ОСОБА_1 не вказала поважних причин пропуску вищевказаного строку.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Отже, підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Подібні висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач із наказом про поновлення на роботі у якому зазначено, що її поновлено на роботу з посадовим окладом згідно штатного розпису 2568 грн ознайомилась 22 лютого 2018 року, та з цього приводу виклала свої заперечення на зворотній стороні даного наказу, відповідним числом останнього місяця строку є 22 травня 2018 року, а з цим позовом звернулась до суду - 26 лютого 2021 року.

Установлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки відсутнє порушене право. При обґрунтованості позовних вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення та вирішує його по суті. Натомість у разі пропуску строку без поважних причин та обґрунтованості позовних вимог суд наводить у рішенні мотиви, чому позовні вимоги є обґрунтованими та чому він вважає неможливим поновити строк, та зазначає, що відмовляє в позові саме внаслідок пропуску строку.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 212/9516/19.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відповідно до п.1.2, п.2.1, п.2.4, п.3.1, п.3.2 п.п.3.2.3, п.6.1, п.6.2 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України» та штатного розпису затвердженого наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області від 29 грудня 2017 року №320-ОД та зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших складових фонду оплати праці, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного штатним розписом та умовами оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, визначених Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10 жовтня 2017 року №52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України з урахуванням проведених виплат" не є вимогами про стягнення належної позивачу заробітної плати, тому до таких вимог застосовується тримісячний строк звернення до суду з дня, коли позивач дізналась про порушення свого права.

Отже, висновки суду про пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору є правильними та обґрунтованими.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальну позовну давність строком у три роки, оскільки строки звернення до суду у справах про вирішення трудового спору встановлені саме частиною першою статті 233 КЗпП України, а пропуск вказаного строку є підставою для відмови у задоволенні зазначених вимог.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 522/3473/19.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з порушенням її прав, про які заявлено у цьому позові, проте у задоволенні позову відмовлено, тому підстави для відшкодування такої шкоди відсутні.

Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.