Справа № 183/8795/21
№ 2/183/2025/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2022 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
16 грудня 2021 року Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування вимог БУ № 1 Гвардійської КЕЧ району посилалося на те, що у 2000 році відповідачу ОСОБА_1 на склад сім`ї була надана в користування окрема, що належить військовому відомству 1-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , в яку він та його дружина вселилися на підставі ордеру № 153, виданого 31 серпня 2000 року Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району.
В зв`язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 71,72 ЖК України, Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району просило суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження..
Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.
Представник позивача Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, зокрема відзиву від останнього на адресу суду не надходило.
Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані представником позивача докази, приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що у 2000 році відповідачу ОСОБА_1 на склад сім`ї була надана в користування окрема, що належить військовому відомству 1-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , в яку він та його дружина вселилися на підставі ордеру № 153, виданого 31 серпня 2000 року Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району.
Відповідно до довідки Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району Дніпропетровської області № 713 від 13 грудня 2021 про склад сім`ї, за вищезазначеною адресою зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , 1977 р.н.
Згідно актів про не проживання від 05.122020 року та 14.12.2021 року, складених комісією в присутності сусідів встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 головний квартиронаймач ОСОБА_1 , з лютого 2004 року у квартирі не проживає, про своє місцезнаходження не повідомляє, має заборгованість по квартплаті в сумі 17 445,89 грн.
Згідно ст. 163 Житлового Кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктом 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 Житлового Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає в спірному житловому приміщенні більше 6 (шести) місяців, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 1 статті 71, ст. 72 ЖК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади.
Таким чином, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання зазначених осіб, що відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 200, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району судові витрати в сумі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 03 листопада 2022 року.

Суддя Д.І. Городецький