печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за скаргою стягувача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича у виконавчому провадженні № 62336202, відкритому на виконання судового наказу від 04 вересня 2017 року, ухваленого у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника, заявляючи клопотання про поновлення строку на подання скарги, звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивував тим, що Печерським районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 757/46879/17-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» суми заборгованості за надані послуги з центрального опалення у розмірі 21 109, 64 грн, заборгованості за постачання гарячої води у розмірі 8 898, 24 грн, 3% річних та інфляційної складової боргу у розмірі 7 109, 64 грн, судовий збір у розмірі 800, 00 грн. Старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чистяковою Т. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62336202. 15 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д. М. видано постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника. Однак, державний виконавець не вчинив дії щодо отримання даних, необхідних для встановлення кола осіб спадкоємців і вирішення питання про заміну ними сторони боржника. У зв`язку з чим просить визнати постанову про закінчення виконавчого провадження № 62336202 від 15 жовтня 2021 року неправомірною та скасувати; зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 62336202.

10 лютого 2022 року до суду на електронну скриньку надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № 62336202 від Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Представник заявника (стягувача), головний державний виконавець Лазюк Д. М. та / або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, чиє рішення і дія оскаржується, у судове засідання, про час, дату і місце призначення якого повідомлені належним чином, не з`явилися, заяви по суті або з процесуальних питань до суду на надходили.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження», неявка у судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У провадженні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 62336202 з примусового виконання судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва 03 січня 2020 року у справі № 757/46879/17-ц.

15 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д. М. видано постанову про закінчення виконавчого провадження № 62336202 відповідно до пункту 3 частини першої ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання скарги, представник заявника вказала, що лише 28 січня 2022 року стягувач дізнався про наявність постанови від 15 жовтня 2021 року з Автоматизованої системи виконавчого провадження, копія постанови на адресу Відділу державної виконавчої служби не надходила.

Оскільки такі твердження заявника не спростовуються матеріалами виконавчого провадження № 62336202, направленими державним виконавцем, суд вважає такі обставини дійсними і поновлює строк на подання скарги.

Заявник просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо видання постанови про закінчення виконавчого провадження № 62336202 від 15 жовтня 2021 року, скасувати її, відновити виконавче провадження.

В обґрунтування вимог заявник зазначив, що державний виконавець не вчинив дії щодо отримання даних, необхідних для встановлення кола спадкоємців померлого боржника і вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої ст. 12 Закону та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У силу пунктів 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувану чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Як уже зазначалося, згідно з пунктом 3 частини першої та другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, встановивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2020 року у справі N 916/617/17.

Судом встановлено, що під час примусового виконання рішення державним виконавцем встановлено, що згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, боржник ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено актовий запис № 20232 від 20 вересня 2021 року.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей звернення державного виконавця до компетентних органів/осіб для отримання інформації про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого боржника - ОСОБА_1 .

Так, державним виконавцем не вчинено дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження її спадкоємцем.

Згідно з частиною першою статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється з смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Статтею 1282 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Враховуючи зазначене вище, оскільки дані спірні правовідносини допускають правонаступництво, так як є зобов`язанням із сплати грошових коштів, державним виконавцем не вчинено дій щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну померлого боржника, як сторони виконавчого провадження, її спадкоємцями, не вчинено дій щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, а передчасно видано постанову про закриття виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що скарга стягувача підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 608, 1216, 1218, 1282 Цивільного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, ст. ст. 260, 353, 447, 450, 451 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк на подання скарги стягувачем Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

Скаргу стягувача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» на дії головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича у виконавчому провадженні № 62336202, відкритому на виконання судового наказу від 04 вересня 2017 року, ухваленого у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Визнати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича про закінчення виконавчого провадження № 62336202 від 15 жовтня 2021 року неправомірною та скасувати.

Зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 62336202.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова