Справа № 202/7525/21
Провадження № 2/202/830/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

22 червня 2022 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., за участю секретаря судового засідання Свити Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , який дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про виселення та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 , який дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про виселення та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодавець не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, банк вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя. Просить суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та неповнолітню дитину ОСОБА_2 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідачі не з`явились до суду, про час та місце проведення судових засідань повідомлялись належним чином, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи.

Представник лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надав пояснення на позов, в якому посилаючись на положення Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», Конвенції ООН «Про права дитини» просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом, між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було 23 травня 2006 року укладено кредитний договір № DNP0GK00000031, відповідно до якого банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 уклали договір іпотеки 23 травня 2006 року, відповідно до п. 6 якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею, 27.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 17.12. договору іпотеки іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Згідно довідки департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 11/5 від 01.06.2021 в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 30.10.2006; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 27.10.2006; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 30.10.2006.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що в порушення пункту 17.12. договору іпотеки ОСОБА_1 зареєстрував у квартирі членів своєї сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з частинами першою, третьою статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК Української РСР).

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Доказів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем суду не надано.

Позивачем не доведено, що реєстрація у квартирі АДРЕСА_4 , членів сім`ї іпотекодавця, серед яких є неповнолітня дитина, порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя.

Суд вважає, позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки гарантії захисту порушених прав іпотекодержателя врегульовано статтями 37, 40 Закону України «Про іпотеку», саме з цих підстав АТ КБ "ПриватБанк" до суду не звертався, тому обраний ним спосіб захисту права шляхом пред`явлення позову про виселення та зняття з реєстрації є неефективним, оскільки не призводить до відновлення порушеного права.

Доводи представника АТ КБ "ПриватБанк", що в п.17.12 договору іпотеки від 23.05.2006 року визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки п.1 ст.8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла, яке насамперед охоплює право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про іпотеку» не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Отже, позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , який дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про виселення та зняття з реєстрації не підлягають задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується виходячи з положень ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України, та вони покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , який дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про виселення та зняття з реєстрації - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.В. Бєсєда