Справа № 303/6257/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мельника Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 вересня 2021 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у серпні 2021 р.

Просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів із Єдиного казначейського рахунку на свою користь моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 , у розмірі 234 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог указав, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 14 травня 2020 р. позивач, прибувши додому, побачив непогоджені з ним земельні роботи, розпочаті в т.ч. відповідачем. 18 травня 2020 р. протиправні дії були продовжені і він викликав поліцію. Слідчо-оперативна група Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області, яка прибула на місце події, прийняла заяву про злочин від позивача та пояснення осіб.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування моральної шкоди за наслідками протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала: - у невиконанні ухвали суду від 28.05.2020 р. щодо невнесення відомостей за заявою ОСОБА_1 від 18.05.2020 р. у період із 19.05.2020 р. до 19.05.2021 р. (12 місяців); - бездіяльності поліції щодо допиту заявника в період із 19.05.2020 р. до 19.05.2021 р. (12 місяців); - бездіяльності щодо огляду місця події, як першочергових заходів доведення складу злочину за статтею 356 КК України в період із 19.05.2020 р. до 08.2021 р. (15 місяців).

Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст.ст. 1174 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30 вересня 2021 р. у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі адвокат Мельник П.П. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що винуватість дій відповідача полягає у тому, що уповноваженими особами відповідача не вжито жодних дій для виконання позитивного зобов`язання держави щодо розслідування ймовірного злочину протягом тривалого часу, підтверджує умисну, тривалу бездіяльність, відповідальність за яку визначена спеціальним Законом України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду».

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені заперечення зводяться до необґрунтованості та безпідставності доводів апеляційної скарги.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Сторона позивача жодного разу не з`являлася у судові засіданні, які були призначені під час перегляду справи в апеляційному порядку. Засідань по справі було призначено три.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Адвокат Мельник П.П. був повідомлений шляхом надіслання електронного листа, що підтверджується відповідною довідкою. Документ в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду» була надіслана на електронну адресу представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме цю адресу вказував представник позивача, звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с.87), та усуваючи недоліки апеляційної скарги (а.с.102-103, 105-106), указані заяви були сформовані в системі «Електронний суд».

Таким чином, адвокат позивача вказав свою офіційну електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 , користувався нею протягом всього часу розгляду справи, відтак апеляційний суд виконав обов`язок щодо повідомлення сторони позивача про дату, час і місце розгляду справи.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із недоведеності позовних вимог.

При цьому встановив, що на підставі ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2020 р. було задоволено частково скаргу Мельника П.П. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРСР та зобов`язано Мукачівський ВП ГУНП в Закарпатській області прийняти та невідкладно зареєструвати подану заяву-повідомлення ОСОБА_1 від 18.05.2020 р. про вчинення злочину, передбаченого ст. 356 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати відповідне досудове розслідування кримінального правопорушення.

Із відповіді Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 18.06.2020 р. №5-7081/106/26/1-20 вбачається, що органом досудового розслідування за заявою ОСОБА_1 від 18.05.2020 р. не вносилися відомості, оскільки ухвала Мукачівського міськрайонного суду про внесення відомостей по заяві останнього до Єдиного реєстру досудового розслідування до Мукачівського ВП не надходила.

Крім того, наявні у справі доказові матеріали (клопотання від 18.05.2020 № 93, 15.06.2020 №121) свідчать про те, що позивач неодноразово звертався до Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області з клопотанням про проведення огляду місця події.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені в ст.1176 Цивільного кодексу України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування вищевказаної норми закону діють правила частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України, згідно з якою така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).

Нормативно - правовою підставою для задоволення позовних вимог позивачем вказані приписи ст. 1174 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду».

Так, статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 Цивільного кодексу України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування в розумінні стст.1167, 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Перелік випадків, в яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, визначений частиною першою статті 2 Закону.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Фактичний аналіз змісту вказаних норм Закону свідчить про те, що цей нормативно - правовий акт не підлягає застосуванню до правовідносин, які склалися між сторонами по справі, оскільки відсутніми є факти, з якими пов`язується право на відшкодування шкоди за наведеним Законом.

Також у спірних правовідносинах відхиляються судом і посилання позивача на приписи частини третьої статті 13 Закону відносно того, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, оскільки позивач, у зазначеному ним періоді, не перебував під судом чи слідством у розумінні положень Закону.

У свою чергу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Указаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, а також причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями відповідача.

Разом із тим, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 303 Кримінального процесуального кодексу України під час досудового розслідування може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини другою статті 307 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування втілюється така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Таким чином, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є підставою в розумінні статті 23 Цивільного кодексу України для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 28.11.2018 року у справі №638/9055/15, від 04 липня 2018 року у справі №638/14260/16, від 04 липня 2018 року у справі №641/2328/17, від 20 січня 2021 року у справі №686/27885/19 (провадження 61-8240ск20).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди внаслідок невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 18.05.2020 р., а також причинного зв`язку між діями слідчого поліції та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався.

Факт того, що ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2020 р. було зобов`язано Мукачівський ВП ГУНП у Закарпатській області прийняти та невідкладно зареєструвати подану заяву-повідомлення ОСОБА_1 від 18.05.2020 р. про вчинення злочину, передбаченого ст. 356 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати відповідне досудове розслідування кримінального правопорушення, не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчих Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням моральної шкоди.

Права ОСОБА_1 у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР були відновлені ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 28 травня 2020 р., що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.

Фактично доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення із відповідача на його користь моральної шкоди.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон і вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Мельника Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 р.

Судді: