Справа № 183/4604/18
№ 2/183/91/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Краснянської Д.О.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.04.2011 року у розмірі 113530,91 грн., що виникла станом на 31.05.2018 року, яка складається з наступного:

-2391,96 грн. - заборгованість за кредитом;

-105975,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-5163,81 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 07.04.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2700,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, що затверджені наказом, та Тарифами Банку, які викладені на офіційному сайті позивача складає між ним та Банком відповідний договір про надання банківських послуг.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду. Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт надає згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання, друга сторона не може пропонувати свої умови договору.

Договором передбачено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів позичальник повинен сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн., плюс 5% від суми позову.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 року виникла заборгованість у розмірі 113530,91 грн., з яких: 2391,96 грн. заборгованість за кредитом; 105975,14 заборгованість по процентам за користування кредитом; 5163,81 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Зазначену суму заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача, а також покласти на відповідача судові витрати /а.с.1-47,Т-2/.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху. Позивачу надано час для усунення недоліків зазначених в ухвалі /а.с.7-8, Т-1/.

01 жовтня 2018 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» повернуто позивачу, у зв`язку з не усунення недоліків /а.с. 12-13, Т-1/.

Не погодившись з ухвалою суду АТ КБ «ПриватБанком» подано апеляційну скаргу /а.с.15-23, Т-1/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року про повернення заяви скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду /а.с.33-35, Т-1/.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 08 січня 2019 року справа передана судді Сороці О.В. /а.с.38, Т-1/.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року по справі було відкрите провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження /а.с.48/.

Від відповідача до суду надійшов відзив, який мотивовано ти, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про дійсність надання йому кредитної картки та доступ до коштів у розмірі 2700 грн. Також, позивачем не надано жодних виписок з рахунку, або платіжних доручень, які могли б підтвердити, що відповідач користувався наданими коштами /а.с.144-151, Т-1/.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що банком надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних відповідачем кредитних зобов`язань. Стосовно доводів зазначених у відзиві позивач наголошує на їх не обґрунтованості та не відповідності обставинам справи /а.с.175-201, Т-1/.

У запереченні на відповідь на відзив відповідачем зазначено, що позивачем не надано жодних належних доказів укладення кредитного договору між ним та АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки надані останнім документи не містять його підпису. Крім того, у виписці наданої позивачем, відсутні операції з квітня 2011 року (заявленої у позові як дата початку надання банком послуг), по 03.05.2012 рік. Також, надані документи не завірені належним чином, а у позовній заяві та відповіді на відзив є розбіжності у датах надання послуг банком, а саме в позові час початку надання послуг квітень 2011 рік, а у відповіді на відзив травень 2012 рік /а.с.224-228 Т-1/.

Виходячи з наявних наданих позивачем доказів, відповідач наголошує, що обставини наведені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив не доведені та не можуть бути враховані, як докази виникнення вказаної заборгованості, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2022 року визнано обов`язкову явку в судове засідання представника позивача для надання пояснень суду/а.с. 233, Т-1/.

В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи /а.с.3, Т-2/.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з підстав, визначених у відзиві. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що до позовної заяви позивачем подано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у відповідності до якої він отримав погодився на отримання картки, на яку перераховувалася виключно заробітна плата, жодних доказів про отримання кредитної картки, відкриття кредитного рахунку, позивач не надав.

Суд, вислухавши відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст.1055 ЦК передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, частиною 1 ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що на підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», виписка по рахунку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», розрахунок заборгованості, довідку про надання кредитної картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки копію паспорту відповідача не завірену належним чином /а.с.190, 191,192-197 Т-1, 10-40 Т-2/.

Разом з тим, вказані вище документи не підтверджують, що відповідач взагалі був ознайомлений з умовами кредитування, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» наданий разом із розрахунком заборгованості за договором станом на 31.05.2018 рік, тоді як сама анкета - заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку, як вказано у позовній заяві, підписана сторонами 07.04.2011 року, що дає суду обґрунтовані підстави вважати, що на момент укладення договору відповідач не був обізнаний про умови кредитування, що підтверджується вказаною заявою-анкетою /а.с.10-15,Т-2/.

Крім того, позивачем не надано до суду кредитний договір, а зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку не вбачається жодної інформації, яка б свідчила про укладення саме кредитного договору, в ній не міститься інформації про його істотні умови. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, бажаного розміру кредитних коштів, крім особистих анкетних даних відповідача та його підпису.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, тоді як зі змісту наданої анкети-заяви вбачається, що відповідачу не було встановлено кредитний ліміт, при цьому в наданій суду анкеті-заяві не зазначено строку дії картки та інших істотних умов, які є обов`язковими при укладенні кредитного договору.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2011 року у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» рукописним способом заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача, а також останнім проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, прошу надати мені перераховані нижче послуги».

Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток де відповідачем власноруч зазначена «зарплатна картка» /а.с.14 (зворот) ,Т-2/.

Отже, Анкета-заява не містить умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення кредитного договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процента ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки такий складено безпосередньо позивачем, при цьому доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.

Також, суд критично відноситься до посилання позивача, стосовно ознайомлення відповідачем з тарифами обслуговування кредитних карток «Універсальна», оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з тарифів та витяг з умов читав та розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07.04.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про надання кредитної картки та сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі, за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки.

Крім того, суд зауважує, що сам факт оформлення банківської кредитної картки на ім`я відповідача на чому наполягає позивач, не означає укладення між Банком та держателем картки кредитного договору. Банківська картка є лише інструментом, за допомогою якого можливо укладення такого договору за наявності волі та дій держателя картки, направлених на отримання кредиту.

Отже, вищевказані документи не можуть підтверджувати факт існування боргу Відповідача перед Позивачем, обґрунтування чого полягає в наступному :

Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.

Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в зазначеній анкеті відсутні будь які посилання на картку, з якої Відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем, натомість надано довідку, згідно якої відповідач начебто отримав кредитну картку від Позивача, де датою відкриття зазначено 04.05.2012 рік, але не 07.04.2011 року, в день підписання Анкети-заяви /а.с.190.Т-1, 14,Т-2/.

Також суд, критично відноситься до розрахунків заборгованості за договором б/н станом на 02.02.2021 рік, наданих позивачем, відповідно до яких на 04.05.2012 рік на картку не з`ясованого походження, номер НОМЕР_1 зараховано перший кредитний ліміт в розмірі 300 грн. /а.с.192-197, Т-1/.

Відповідно до частини 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява підготовлено некоректно та має невідповідність з іншими наданими до суду додатками, сам позивач ігнорував вимогу суду щодо надання особистих пояснень в судовому засіданні і тому позовну заяву представника позивача, та наданими письмовими доказами, у відповідності до ст.79 ЦПК України, не можливо вважати обґрунтованою а докази достовірними.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-82,89,141,263,265,280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Сорока О.В.