РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

(Справа № 285/6761/21, провадження у справі № 2/0285/22/22)

розглянув у судовому засіданні у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Нове будівництво та реконструкція про стягнення невиплаченої заробітної плати, повернення трудової книжки, внесення запису про правильність звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідача ТОВ «Нове будівництво та реконструкції», якій в подальшому уточнив, в якому просить суд: стягнути з відповідача на свою користь 10 658 грн. заборгованості по невиплаченій заробітній платі; зобов`язати відповідача видати йому трудову книжку та внести в неї запис про його звільнення не за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а за ч. 3 ст.38 КЗпП України; стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що з 18.06.2021 працював у відповідача на посаді арматурника. В зв`язку з заборгованістю по заробітній він неодноразово звертався в усній формі до керівництва про її виплату але не дочекавшись виплати заборгованості та в зв`язку із введенням в державі карантину, повернувся до дому. В подальшому перемовини про виплату заробітної плати та видачі трудової книжки вів з керівництвом та бухгалтерією по телефони. В подальшому дізнався, що 30 липня 2021 року згідно наказу був звільнений з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України прогул без поважних причин. На день звільнення та на день звернення до суду, відповідач не виплатив всіх сум, що йому належали, а саме заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку та не видав трудову книжку. Крім того, вважає, що в трудовій книжці має бути зазначено звільнення не за прогули, а за ч. 3 ст.38 КЗпП України (не виконання роботодавцем трудового законодавства). Також зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача йому заподіяна моральна шкода.

Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач в порушення вимог ст. 116, 117 КЗпП не здійснив виплату всіх сум належних йому на день звільнення, не видав трудову книжку та не вірно вказав підставу звільнення, просить суд позов задовольнити.

Відповідач у поданому відзиві позов не визнав.

Відповідач посилаючись на те, що оскільки позивач фактично самоусунувся від отримання заробітної плати та трудової книжки у визначені законом строку, просить в задоволенні позову відмовити. Також у відзиві відповідач визнає, що позивачу до виплати належить 8 787,38 грн. заробітної плати.

Представник позивача ОСОБА_2 направив до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22 червня 2021 року, згідно наказу №27-к/тр від 18.06.2021 р., був прийнята на посаду арматурника ТОВ «Нове будівництво та реконструкції», а згідно наказу №30/1-к/тр від 30.07.2021 р. був звільнена з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП за прогули без поважних причин /а.с.44,45/.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно розрахункових листів за червень та липень 2022 року було нараховано заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку при звільненні. (а.с.46,47) При цьому відомостей про виплату ОСОБА_1 заробітної плати за вказаний період відповідачем не надано. Крім того, відповідач у відзиві визнав, що має заборгованість перед позивачем в розмірі 8 787,38 грн..

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 83, 116 КЗпП України не виплатив позивачу при звільненні заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до розрахунку середнього заробітку, середньоденний заробіток позивача складає 355,27 грн.

Затримка виплати повного розрахунку при звільненні, позивачем заявлена за період з 30 липня 2021 року по день фактичного розрахунку. Разом з тим, станом на день ухвалення рішення, доказів про здійснення відповідачем повного розрахунку з позивачем, суду не надано, в зв`язку з чим розрахунок розміру середнього заробітку має відбуватися на день ухвалення рішення, і якій становить 87 041,15 грн. = /245 днів.(дні затримки розрахунку)Х 355,27 грн(середньоденний заробіток).

Водночас, при визначенні розміру сум, які підлягають до стягнення з роботодавця необхідно взяти до уваги і такі обставини, як:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі №761/9584/15-ц критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні та в позовній заяві не зазначає причин, які перешкоджали йому отримати заробітну плату в розмірі який визнавався відповідачем, ту обставину що за захистом своїх прав звернувся лише в грудні 2021 року (майже через 5 місяців після звільнення), ті обставини, які викладені у поданому відповідачем відзиву та наданням відповідачем підтверджувальних документів щодо трудової діяльності позивач, строк перебування позивач в трудових відносних з відповідачем та підстава його звільнення, суд вважає за справедливе зменшити розмір суми, належної працівникові за час затримки розрахунку при звільненні до 10 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Підставою для розірвання трудового договору на підставі зазначеної норми права, необхідно встановити порушення з боку роботодавця умов трудового законодавства. При цьому питання щодо розірвання трудового договору з цих підстав повинен ініціювати саме працівник шляхом подачі відповідної заяви.

Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Згідно п.п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, обов`язок щодо вручення трудової книжки працівнику при його звільненні покладається на саме на роботодавця.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позивач звертаючись з такою позовною вимогою, як внести запис до трудової книжки за ч. 3 ст.38 КЗпП України повинен був надати суду докази з яких можливо було б встановити не тільки порушення з боку відповідача вимог трудового законодавства, а також і те, що ним було подано відповідачу відповідну заяву про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Також і відповідач, заперечуючи факту порушення з його боку строку видачі трудової книжки, повинен був надати суду докази з яких можливо було б встановити, що ним на адресу позивач було направлено поштове повідомлення про необхідність йому отримати трудову книжку та таке повідомлення ним було отримано.

В порушення вищезазначених процесуальних норм права позивач та відповідач не надали суду доказів на обґрунтування зазначених ними в позовній заяві та відзиві доводів.

Наявні в матеріалах справи копії письмового повідомлення позивачу про звільнення та отримання трудової книжки, а також копії витягу з журналу вихідної кореспонденції, без підтвердження факту саме поштового направлення такого повідомлення і його отримання позивачем, судом не може бути розцінено, як дотримання відповідачем вимог вищезазначеної постанови КМ та Інструкції.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача видати позивачу трудову книжку підлягають задоволенню, при цьому в інший частині позовної вимоги (внести запис до трудової книжки за ч. 3 ст.38 КЗпП України) задоволенню не підлягають за необґрунтованістю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, згідно із ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої позивачу моральної шкоди, враховуючи зусилля, які були направленні позивачем для відновлення його порушених прав, зокрема для отримання трудової книжки, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд доходить висновку про відшкодування позивачеві моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.

Також наявні підстави згідно ст. 141 ЦПК України для стягнення із відповідача судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Нове будівництво та реконструкція (, місце знаходження: вул. Ялтинська, 5-Б, м. Київ) про стягнення невиплаченої заробітної плати, повернення трудової книжки, внесення запису про правильність звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нове будівництво та реконструкція на користь ОСОБА_1 10658 (десять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень невиплаченої заробітної плати.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Нове будівництво та реконструкція видати ОСОБА_1 трудову книжку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нове будівництво та реконструкція на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нове будівництво та реконструкція на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

В задоволенні позовної вимоги про внесення до трудової книжки запису про звільнення ОСОБА_1 не за ч. 4 ст. 40 КЗОТ, а за ч. 3 ст. 38 КЗпП України відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нове будівництво та реконструкція на користь держави судовий збір в сумі 3969 (три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 липня 2022 року.

Головуючий