Справа № 565/361/22
Провадження № 2/565/255/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Малкова В.В.

з участю: секретаря судового засідання Щур Н.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування Процун О.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

в с т а н о в и в:

09.03.2022 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира) шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 та її дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування спірною квартирою. На обґрунтування позову вказує, що спірна квартира є її приватною власністю, у цій квартирі зареєстровані але ніколи не проживали відповідач і її малолітні діти, які постійно проживають у с.Бабка Вараського району Рівненської області. Непроживання відповідача і її дітей тривалий час у спірній квартирі створює перешкоди власнику у користуванні спірною квартирою. Тому на підставі ст.150, 71,72 ЖК УРСР, просить визнати відповідача ОСОБА_3 та її малолітніх дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою.

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову з таких підстав. Застосування за аналогією положень Житлового кодексу щодо втрати права користування житлом членами сім`ї наймача (власника) безпідставне, оскільки такі правовідносини є фактично врегульованими. А саме, відповідач на законних підставах вселилася у спірну квартиру зі згоди позивача, як власника майна. Оскільки сторони не ведуть спільне господарство та не пов`язані спільним побутом, тому відповідач фактично набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Окрім того, відповідач і її діти іншого житла не мають, тому позбавлення малолітніх дітей житла з підстав їх непроживання у спірній квартирі є порушенням ст.8 Конвенції та ст.29 ЦК України.

Під час судового розгляду позивач позов підтримала.

У вступному слові представник позивача просила позов задоволити з підстав, вказаних у позові. Також пояснила, що підставою для позбавлення відповідача та її дітей права користування житлом є непроживання без поважних причин у спірній квартирі і просила застосувати положення ст.71, 72 ЖК за аналогією закону, оскільки відповідач фактично є наймачем спірної квартири і не являється членом сім`ї позивача.

Відповідач просила в позові відмовити та пояснила, що у спірній квартирі зареєстрована і проживала з 2017 року зі згоди позивача ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою її баби. Після народження нею дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у спірній квартирі також були зареєстровані діти. Вона з 2019 року час від часу навідувалась у спірну квартиру та проживала там з дітьми і чоловіком, час від часу проживала у батьків в с.Бабка Володимирецького району, що знаходиться неподалік від міста Вараш. У листопаді 2021 року вона та її сім`я переїхали на постійне проживання в с.Бабка, де проживають по даний час в буд. АДРЕСА_2 . Будинок належить її діду, в будинку вона та її діти не зареєстровані, в спірній квартирі проживати не бажає, доступу у цю квартиру не має, її речей у спірній квартирі немає.

У вступному слові представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити. Також пояснила, що відповідач не може самостійно знятись з реєстрації, через введення воєнного стану.

Представник органу опіки та піклування у вступному слові висловився щодо неможливості позбавлення малолітніх дітей житла.

Під час судового розгляду були допитані свідки, викликані за клопотанням позивача.

1.Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою позивача, дала такі показання. Вона проживає у кв. АДРЕСА_3 з серпня 2013 року. Відповідача та дітей у спірній квартирі ніколи не бачила. У спірну квартиру не заходила.

2.Свідок ОСОБА_8 який є сусідом позивача, дав такі показання. Він проживає у кв. АДРЕСА_4 з 1997 року, у спірну квартиру заходить час від часу на запрошення позивача перевірити показання лічильників. У цій квартирі він відповідача і її дітей не бачив.

3.Свідок ОСОБА_9 який є сусідом позивача, дав такі показання. Він проживає у кв. АДРЕСА_5 з 1997 року, у спірну квартиру заходить час від часу на запрошення позивача. У цій квартирі він відповідача і її дітей не бачив, також не бачив дитячих речей.

4.Свідок ОСОБА_10 , яка є знайомою позивача, дала такі показання. З 2009 р. по даний час вона проживає у с.Бабка, хоча зареєстрована в м.Вараш, відповідач постійно проживає у батьків в с.Бабка з 2016 року, а діти відповідача - з дня їх народження. Дочка відповідача відвідує дитячий садок в с.Ст.Рафалівка.

Під час судового розгляду були допитані свідки, викликані за клопотанням відповідача.

Так свідок ОСОБА_11 , яка є тіткою відповідача, в судовому засіданні дала такі показання. Зі слів відповідача ОСОБА_3 знає, що остання проживала і була зареєстрована у спірній квартирі зі згоди позивача ОСОБА_1 з 2016 до липня 2021 року. Зараз відповідач ОСОБА_3 з сім`єю постійно проживає у батьків в с.Бабка.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала такі показання. Вона постійно проживає у кв. АДРЕСА_6 з травня 2019 року, знайома з позивачем і відповідачем, працює продавцем в магазині «Орхідея» в с.Бабка Вараського району Рівненської області. З травня 2019 р. до листопада 2021 року відповідач та її сім`я проживали у спірній квартирі, зокрема з часу введення карантину її постійно підвозив на автомобілі до м.Вараш із села Бабка чоловік відповідача. З листопада 2021 року відповідач із сім`єю у спірній квартирі не проживає. До листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 постійно проживала у с.Бабка у будинку батьків.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши наявні в справі і подані сторонами, у встановленому порядку і строк докази, прийшов до таких висновків.

З пояснень позивача та показань свідків, які допитані судом за клопотанням позивача, слідує, що відповідач та її діти у спірній квартирі не проживають постійно більше одного року, речей відповідача та дітей у спірній квартирі немає.

Відповідач визнала, що у спірній квартирі постійно не проживала, проживала час від часу в період 2019 р. - листопад 2021 р., з листопада 2021 року вона та двоє її малолітніх дітей постійно проживають в с.Бабка. Доступу у спірну квартиру вона не має.

Як передбачено, ч.1 і 3 ст. 13, ч.2, ч.8,9 ст. 83 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на ст.156 ЖК та ст.71, 72 ЖК УРСР. Згідно із ч. 4 ст.156 ЖК до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. А саме, непроживання відповідача та її дітей у спірній квартирі, понад встановлений строк без поважних причин.

Згідно із ч.1 ст.71 ЖК при тимчасовій відсутності члена сім"ї наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У випадках передбачених цією статею ЖК за наймачем або членом його сім"ї право користування жилим приміщенням зберігається понад шість місяців. У відповідності із ст.72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже ст.71 і 72 ЖК регулюють правовий режим визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у будинках державного або громадського житлового фонду, у разі відсутності наймача або членів його сім`ї понад встановлений ст.71 ЖК строк без поважних причин.

У відповідності із ст. 150 і ст.157, 158 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

В свою чергу, спірна квартира належить позивачу на праві приватної власності, договорів найму/оренди спірної квартири або частини квартири між позивачем і відповідачем не укладались. Про існування усної домовленості між сторонами щодо користування спірною квартирою, сторони суд не повідомляли.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності або припинення сервітуту, врегульовані ст.ст. 405 і 406 ЦК. Тому при вирішенні спору, застосування аналогії закону - положень ст.71, 72 ЖК, як про це просить позивач, не допускається.

Крім того, у принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

У відповідності із ч.4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є, зокрема, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Як передбачено ч.6 ст.29 ЦК фізична особа може мати кілька місць проживання.

Тобто проживання відповідача в кількох місцях закону не суперечить, відповідно малолітні діти відповідача проживають там, де у відповідний період проживають її батьки.

Суд вважає встановленими такі факти і обставини, що мають значення для правильного вирішення спору:

-в листопаді 2021 року відповідач та її малолітні діти виїхали із спірної квартири і з того часу постійно проживають в селі Бабка Вараського району Рівненської області в будинку, що, зі слів відповідача, належить її діду, в указаному будинку вона та її діти не зареєстровані;

-відповідач та її малолітні діти час від часу користувались спірною квартирою та проживали в цій квартирі, зокрема під час дії карантину, введеного на території України у з`язку із COVID-19 (постанова КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19») до листопада 2021 року;

-відповідач від вхідних дверей спірної квартири ключів не має, доступу до спірної квартири не має, відомостей про наявність у відповідача та її дітей майнових прав на інше житло, прав користування іншим житлом, окрім права користування спірною квартирою, суду не надано.

Отже, у даному спорі, застосування положень ст.71,72 ЖК суд вважає безпідставним та таким, що порушить право малолітніх дітей відповідача на проживання у благоустроєному жилому приміщенні.

Таким чином, врахувавши всі обставини справи, дослідивши надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, керуючись законом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову через безпідставність.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати по справі покладаються на позивача, згідно ст.141 ЦПК.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 61, 64, 150, 156-158 ЖК УРСР, ст.405, 406 ЦК України, ст. 13, Гл.5, ст.ст. 141, 263-265 , 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної в порядку і строки, що визначені ст.273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду безпосередньо.

Головуючий

Повне рішення складене і підписане головуючим 09.06.2022 року.