Справа № 357/6620/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участю секретаря Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2021 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.

14.06.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 укладено Договір № 547858313 (надалі - Кредитний договір).

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит в сумі 5 980,00 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Пунктом 1.2. Договору визначено строк дії Договору з моменту його укладення становить 30 (тридцять) днів.

Відповідно до п. 1.5. Договору проценти за користування кредитом становлять 602,25 % річних.

За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 5 980,00 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №02/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 547858313 від 14.06.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Боржником.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «Таліон Плюс» втратив такі права.

За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 25.05.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 26 900,80 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот гривень 80 копійок), з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5 980,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2 945,10 грн.; заборгованість з пені - 17 975,70 грн.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 547858313 від 14.06.2018 року, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 25.05.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 28 608,95 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот вісім гривень 95 копійок), з яких: нараховані 3% річних - 506,38 грн.; втрати від інфляції - 1 201,77 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5 980,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2 945,10 грн.; заборгованість з пені - 17 975,70 грн.

Просили суд тягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 547858313 від 14.06.2018 року у розмірі 28 608,95 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 270 грн. та понесені витрати на правочинну допомогу у розмірі 20 000 грн. ( а. с. 1-6 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2021 року ( а. с. 51 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Матеріали отримано з канцелярії суду 20 червня 2021 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

22 червня 2021 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 55 ).

20 липня 2021 року за вх. № 33702 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 63 ).

Згідно отриманої відповіді відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи відповідача.

Ухвалою судді від 22 липня 2021 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін.

18 серпня 2021 року за вх. № 38251 судом отримано відзив на позовну заяву, який підписаний представником відповідача, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову повністю, обґрунтовуючи наступним.

Позивач не укладав кредитний договір №547858313 від 14.06.2018р. з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та не отримував ніяких кредитних коштів в сумі 5980,00 грн., як про це зазначає Позивач. Відповідно відповідач не підписував кредитний договір №547858313, на який у своїх позовних вимогах, як підставу подання позову, посилається Позивач.

Кредитний договір № 547858313, доданий до позовної заяви, являється якоюсь роздруківкою-бланком (набраним текстом), та не підписаний жодною із сторін, відповідно не підписані графік розрахунку до договору (додаток №1), та додаткова угода до договору від 06.08.2018р.

Відповідач не отримував від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ніяких кредитних коштів (позики).

Так, відповідно до «нібито» кредитного договору №547858313 п. 1.1. «За цим говором Товариство зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 5980,00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник дов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, ховані згідно п. 1.4. цього Договору».

В даному пункті договору, та й в усьому договорі, не прописано яким чином позичальник (Відповідач) отримує ці кредитні кошти, чи готівкою, чи на рахунок відкритий в банківській установі, чи на картковий рахунок, або інше, взагалі невідомо.

Відповідно до договору, та й до позовної заяви, не додано доказів фактичного отримання кредитних коштів Відповідача від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що, як уже зазначалось, вимагається Цивільним кодексом України на підтвердження укладення кредитного договору - ч. 2 ст. 1047 ЦК України : «На ствердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому подавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.»

У своїй позовній заяві, як на підставу подання позову до Відповідача, Позивач посилається на договір факторингу № 02/1118-01 від 02.11.2018 р., відповідно до якого останній нібито набув право вимоги за кредитним договором № 47858313 від 14.06.2018 р., укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідачем.

Уважно вивчивши договір факторингу № 02/1118-01 вбачається, що сторонами в ньому є ТОВ «Вердикт Капітал» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт).

Тобто, сторонами договору факторингу не є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яке нібито уклало кредитний договір з Відповідачем, і як по цьому договору може до Позивача перейти право вимоги за кредитним договором, а відповідно і право подання позову до суду на стягнення коштів з Відповідача.

Взагалі невідомо на яких підставах ТОВ «Таліон Плюс» має права на кредитні договори (вимоги) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», це в свою чергу, також, тягне недійсність відступлення права вимоги за кредитним договором № 547858313, відповідно Позивач не має права вимагати стягнення коштів, немає правової підстави.

Позивач в обґрунтованість заявлених до відшкодування коштів на правову допомогу додає до позовної заяви договір про надання правової допомоги № 05- 21 від 05.03.2021 р. укладений з Адвокатським об`єднанням «Лігал стане».

В договорі про надання правової допомоги зазначено, п. 4.2. - Вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору.

Пункт 4.3. Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, Клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання Адвокатським об`єднанням Клієнту відповідного рахунку для оплати.

Пункт 4.5. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Позивачем надано заявку про надання юридичної допомоги №17 від 08.03.2021р. на суму 20 000,00 грн., витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 29.03.2021р., та копію платіжного доручення № від 02.04.21 р. на суму 200 000,00 грн., де згідно призначення платежу зазначено: «Сплата за надання правової допомоги згідно договору №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.21 та Акту про надання юридичної допомоги. №1 від 23.03.21».

Відповідач вважає, що надані документи не можуть бути доказами надання правничої допомоги в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки, відповідно до п. 43. договору про надання юридичної допомоги, Клієнт оплачує надані юридичні послуги відповідно до Акту про надання юридичних послуг, платіжне доручення № здійснено на суму 200 000,00 грн., тобто невідповідність в сумі заданих послуг, та й Позивачем долучено витяг з акту а не самий Акт де дійсно можна було б встановити, що в нього включені послуги по заявці № 17 (Відповідачу), та й перевірити відповідність всієї сплаченої суми в розмірі 200 000,00 грн.

За результатами розгляду справи задовольнити вимогу Відповідача про стягнення коштів з Позивача (ТОВ «Вердикт Капітал») понесених судових витрат правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень (а. с. 69-73 ).

10 вересня 2021року за вх. № 42633 судом отримано відповідь на відзив на позовну заяву ( а. с. 83-87 ).

Разом із вказаною відповіддю на відзив на позовну заяву, позивач звернувся з клопотанням про зменшення витратна правову допомогу, де такі витрати повинні складати 661,04 грн., але ніяк не 10 000 грн. за справу незначної складності, також те, що 1 робочий день в середньому коштує 661,04 грн., припустивши, що представник витратив цілий робочий день для надання правової допомоги ( а. с. 98-100 ).

Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року витребувано у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виписку по рахунку за кредитним договором № 547858313 та детальний розрахунок відступленої суми боргу, та докази відступленого права грошової вимоги для ТОВ «Таліон Плюс» за вказаним кредитним договором. Витребувано у ТОВ «Таліон Плюс» докази набутого права грошової вимоги за кредитним договором №547858313,укладеного 14.06.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ( а. с 121-122).

19 жовтня 2021 року за вх. № 48457 судом отримано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання ухвали суду витребувані документи ( а. с. 129, 130-38 ).

Розгляд неодноразово відкладався з різних підстав, останнього разу на 12.07.2022 року ( а. с. 27-28 том 2 ).

Ухвалою суду від 18 січня 2022 року витребувано у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виписка по рахунку за кредитним договором № 547858313, детальний розрахунок відступленої суми боргу за кредитним договором № 547858313, скін-шот із особистого кабінету позичальника, пояснення щодо створення особистого кабінету, введення паролю, перерахунку коштів кредитором позичальнику ( а. с. 227-228 ).

15 лютого 2022 року за вх. № 6765 судом отримано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» документи на виконання ухвали суду.

В судове засідання позивач не з`явився, надано клопотання, отримано судом 05.07.2022 року за вх. № 21547 про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі наявних доказів та матеріалів. Позовні вимоги просили задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду.

Відповідач та його представник в судове зсідання не з`явилися, 12.07.2022 року судом отримано заяву від представника відповідача, в якій останній просив суд розгляд справи здійснювати без участі відповідача та його представника. Проти позову заперечують.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України ).

Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засідання та надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Так як сторони надали свої пояснення у попередніх судових засіданнях, а також докази на обґрунтування своїх позицій, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи надані сторонами пояснення.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, які надані в попередніх судових засіданнях, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 14.06.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 укладено Договір № 547858313 (надалі - Кредитний договір) ( а. с. 8-10 ).

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит в сумі 5 980,00 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Пунктом 1.2. Договору визначено строк дії Договору з моменту його укладення становить 30 (тридцять) днів.

Відповідно до п. 1.5. Договору проценти за користування кредитом становлять 602,25 % річних.

Пунктом 4.1 Договору зазначено, Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язаний неухильно дотримуватись Правил, текст який розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua.

Відповідно до п. 4.2 Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством ( заснованих як на першому Договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах і угодах, які будуть укладені між Позичальником та Товариством у майбутньому ) в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету.

Згідно п. 4.7 цього Договору, Позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладання цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України, отримав кредит не на споживчі цілі, інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Відповідно до п. 4.8 Договору, недійсність окремих умов цього Договору, встановлена рішенням суду, не має наслідком недійсності всього Договору, та в будь-якому разі не звільняє Позичальника від зобов`язання повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та пенею за наявності.

Доданий графік розрахунків, що є Додатком № 1 до Договору № 547858313 від 14.06.2018 року.

Пункт 2 даного Графіку передбачає, що сукупна вартість Кредиту складає 149,50% від суми Кредиту ( у процентному вираженні ) або 8 940,10 грн., проценти за користування Кредитом 49,50% від суми Кредиту ( у процентному виражені ) або 2 960,10 грн., сума Кредиту 5 980 грн. ( у грошовому виражені ).

Цей Графік розрахунків укладений у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із Сторін, та є невід`ємною частиною Договору № 547858313 від 14.06.2018 р. ( п.4 Графіку ) ( а. с. 11 ).

За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів.

06 серпня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду про реструктуризацію заборгованості за договором № 547858313 від 14.06.2018 року ( а. с. 12 том 1 ).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звертаючись з відзивом на позовну заяву, відповідач зазначав, що він не укладав кредитний договір № 547858313 від 14.06.2018 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не підписував його та відповідно не отримував кредитних коштів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частино 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За положенням ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено в судовому засіданні так і матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За змістом ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Доводи відповідача, що спірний договір не укладався ним та не підписувався, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п.6 ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з умовами кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника.

Правилами надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлений порядок надання грошових коштів у кредит.

За умовами вказаних Правил, заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту.

Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер та через електронний лист на адресу електронної пошти, зазначені у заявці. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, на електронну пошту, зазначену в заявці, надсилається лист з гіперпосиланням, здійснивши перехід по якому, заявник отримує копію електронного Договору.

Інформаційна система Фінансової установи здійснює реєстрацію заявника на сайті Товариства та формує Особистий кабінет, де споживач має змогу ознайомитися з договором.

Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо можливості видачі кредиту шляхом надіслання смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, або надісланням на електронну пошту електронного листа.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Зі змісту кредитного договору № 547858313 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.

Тобто, позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та СМС-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету, без заповнення Заявки, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 не був би укладений.

Укладання кредитного договору у запропонованій формі внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 127/33824/19 від 07.10.2020 року.

Як зазначено вище, у п. 4.2 вищевказаного Договору, Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством ( заснованих як на першому Договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах і угодах, які будуть укладені між Позичальником та Товариством у майбутньому ) в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету.

Отже, при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи ( веб-сайту інтернет-магазину ) вказується особа, яка створила замовлення. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Тому, суд не може погодитися з доводами відповідача щодо не укладання кредитного договору та не отримання коштів, враховуючи вищенаведене.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 5 980,00 грн.

04 жовтня 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено Договір факторингу № 04/1018-02, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 547858313 від 14.06.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Боржником ( а. с. 131-134,136-138 ).

02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 02/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 547858313 від 14.06.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Боржником ( а. с. 16-21, 23-25, 26 ).

З урахуванням встановлено, не заслуговують на увагу доводи відповідача ОСОБА_1 , що того, на яких правових підставах ТОВ «Вердикт Капітал» має права вимагати у відповідача стягнення коштів.

У урахуванням вищенаведеного, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення суми кредиту, які зараховані на погашення процентів та інших нарахувань, що підтверджується випискою по рахунку ( а. с. 130 том 1).

Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 25.05.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 26 900,80 грн. (двадцять шість тисяч дев`ятсот гривень 80 копійок), з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5 980,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2 945,10 грн., розрахунок ( а. с. 130 ), заборгованість з пені - 17 975,70 грн., а також 3% річних в розмірі 506,38 грн. та втрати від інфляції в розмірі 1 201,77 гривень (а. с. 13-15 ), згідно доданого розрахунку.

Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно отримав кредитні кошти, якими користувалася та наразі має заборгованість.

Тому в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 5 980 гривень та 2 945, 10 гривень заборгованості за процентами, з урахуванням часткової сплати, розрахунок ( а. с. 130 том 1), які визначені у Додатку № 1 до Договору № 547858313 від 14.06.2018 року, Графік Розрахунків, де цей Графік розрахунків, який укладений сторонами та підписаний відповідачем ОСОБА_1 є невід`ємною частиною Договору № 547858313 від 14.06.2018 року, то такі вимоги позивача в цій частині є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 17 975,70 гривень, суд приходить до наступного.

Як вбачається з Договору № 547858313 від 14.06.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , вказаний договір не передбачає стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 975,70 грн. з боку позивача не було надано суду жодного належного та допустимого доказу правової підстави такого стягнення, як не було надано і розрахунку такої суми, з чого вона становить саме 17 975,70 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Однак, так як сторони не передбачили в умовах договору можливість сплати пені та не визначали її розмір, а зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку, тому вказані вимоги в частині стягнення з відповідача пені є такими, що не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі N 908/1501/18.

В зазначені постанові Верховний Суд дійшов висновку, оскільки з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, сторони не передбачили в умовах договору можливість сплати пені та не визначали її розмір. Разом з тим, частиною 6 статті 231 ГК України, на яку посилався скаржник, визначено можливість встановлення у відсотках до облікової ставки НБУ розміру санкцій за порушення грошових зобов`язань, як одиницю вимірювання такої санкції. Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення пені з відповідача у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не передбаченому законом.

Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 506,38 грн. та інфляційні збитки в розмірі 1 201,77 грн.

Позивачем зазначається період нарахувань 3% річних та інфляційних втрат з 14.07.2018 року 25.05.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язані вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу.

Разом з тим у постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13.

Між тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Отже, для стягнення 3% річних та інфляційних суд приводить наступний розрахунок.

Розрахунки здійснюються за період з 14.07.2018 по 25.05.2021 на заборгованість в розмірі 5 890 грн.

Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] / 100% * [Кількість днів] / [Кількість днів у році]

Де:[Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 14.07.2018 року по 31.12.2018 року - 171 день

[Проценти] = 5 890,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 171 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 82,78 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів

[Проценти] = 5 890,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 176,70 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 366 днів

[Проценти] = 5 890,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 176,70 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 25.05.2021 року - 145 днів

[Проценти] = 5 890,00 грн. (сума боргу) * 3,000% (процентна ставка) / 100% * 145 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 70,20 грн.

Отже, 3% річних становить - 506,38 грн.

Інфляційні нарахування здійснюються за період з 14.07.2018 року по 25.05.2021 року.

Сукупний індекс інфляції] = 99,30% * 100,00% * 101,90% * 101,70% * 101,40% * 100,80% * 101,00% * 100,50% *100,90% * 101,00% * 100,70% * 99,50% * 99,40% * 99,70% * 100,70% * 100,70% * 100,10% * 99,80% * 100,20% * 99,70% * 100,80% * 100,80% * 100,30% * 100,20% * 99,40% * 99,80% * 100,50% * 101,00% * 101,30% * 100,90% * 101,30% * 101,00% * 101,70% * 100,70% * 101,30% = 121,969% (за період Липень 2018 - Травень 2021)

[Інфляційні нарахування] = 5 890,00 грн. (сума боргу) * 121,969% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 5 890,00 грн. (сума боргу) = 1 293,96 грн.

Отже, суд погоджується з розрахунком позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, та у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 506,38 гривень та інфляційні втрати у вказаному розмірі позивачем в сумі 1 201,77 гривень, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Окрім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. ( а. с. 6 том 1 ).

Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, останнім було надано до суду: Договір № 05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.032021 року ( а. с. 42-45 том 1 ); Прай-лист Адвокатського об`єднання «Ліга Ассістанс» ( а. с. 41 том 1); платіжне доручення № 195390019 від 02.04.2021 року про сплату 200 000 грн. ( а. с. 46 том 1 ); заявка на надання юридичної допомоги № 17 від 08.03.2021 року ( а. с. 47 том 1 ); Витяг а Акту № 1 про надання юридичної допомоги № 1 від 23.03.2021 року, складений 29.03.2021 року ( а. с. 48 том 1 ).

Отже, з аналізу отриманих документів, судом встановлено, що дійсна вартість судових витрат на правничу допомогу, складає саме 20 000 гривень.

В цьому контексті Верховний Суд правильно зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року).

Під-час розгляду справи стороною відповідача ( його представника ) заявлено клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх недоведеність та неспівмірність.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Оскільки відповідач ( його представник ) просив повністю відмовити у стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку з їх недоведеністю та неспівмірністю, суд визначає їх розмір виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, дійшов висновку, що розмір витрат на правову допомогу підлягає відшкодуванню, але вважає, що розмір витрат на правову допомогу, яку просить стягнути позивач з відповідача підлягає зменшенню.

Отже, вивчивши надані позивачем докази понесених ним судових витрат на правничу допомогу, зазначені у заявки на надання юридичної допомоги та витягу до Акту №1 про надання юридичної допомоги, з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності (малозначність спору, що не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг, з огляду на те, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, з урахування ціни заявленого позову ( 28 608,95 грн.), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати прапорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 32,96% ( 9 431,48 грн. х 100 : 28 608,95 грн.), судовий збір слід стягнути в розмірі 748,19 гривень (2 270 грн. х 32,96% : 100).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 526, 530, 599, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 131, 141, 211, 247, 263-265, 273, 274, 353-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за Договором № 547858313 від 14.06.2018 року у розмірі 5 980 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 2 945,10 гривень, 3% річних в розмірі 506,38 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 1 201,77 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень та судовий збір в розмірі 748,19 гривень, загалом 14 381,44 гривень ( чотирнадцять тисяч триста вісімдесят одна гривня сорок чотири копійки ).

В частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення пені в розмірі 17 975,70 гривень, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» ( адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 ,виданий Білоцерківським МВМ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 12 липня 2022 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов