Справа № 567/316/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя Василевич О.В.

секретар Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

До Острозького районного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття.

В подальшому в поданій до початку розгляду справи по суті заяві позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що з05.09.2009 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04.08.2021 року.

Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якого позивачка записана матір`ю, а відповідач - батьком.

Зазначає, що неповнолітній син перебуває на її утриманні та відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги в достатньому розмірі на утримання дитини не надає, його допомога має не регулярний характер та не відповідає поточним потребам дитини.

Вона працює продавцем у ФОП ОСОБА_4 та її дохід за період з 01.08.2021р. по 31.01.2022р. становив 18 823,56 грн.

Вказує, що відповідач є працездатною особою, стан здоров`я має добрий, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхньому сину. Однак він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, хоча зобов`язаний це робити.

Зазначає, що відповідач працює, однак відомості про місце роботи та заробіток відмовляється їй повідомляти. Вказує, що обов`язок відповідача з утримання сина належним чином не виконується, а самостійно утримувати неповнолітнього сина та задовольнити його першочергові потреби в достатній мірі вона не має змоги, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом.

Посилаючись на те, що відповідач є фізично здоровим та на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб немає просила визначити розмір аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення сином повноліття, що буде відповідати його віку та щоденним потребам.

Ухвалою суду від 08.04.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Витребувано від ОСОБА_2 відомості про його місце роботи, посаду та заробітну плату за останні шість місяців.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області від 06.04.2022р. зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 , та саме за вказаною адресою надсилались повістки для відповідача.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України та ст.184 СК України право звернення до суду про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Позивачка, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинна переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 05.09.2009 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Острозького районного суду від 04.08.2021р. (а.с.8).

Під час спільного подружнього життя у позивачки та відповідача народився синОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.12.2011р. (а.с.7).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №07.02-12/168/3 від 16.02.2022 р. неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (а.с.9).

Згідно адресної довідки №79 від 06.04.2022 р. відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно довідки про доходи позивача працює продавцем у ФОП ОСОБА_4 та розмір отриманого доходу за період з 01.08.2021р. по 31.01.2022р. (6 місяців) становить 18 823,56 грн. (а.с.10).

З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою в АДРЕСА_2 , окремо від відповідача, та перебуває на її утриманні та повному матеріальному забезпеченні, відповідач участі в утриманні сина не приймає, та наведені обставини відповідачем не спростовані.

Отже, з доводів позивачки та досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивачка та відповідач разом не проживають, їхній син проживає з позивачкою та між батьками дитини не було досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесено зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 грн., з 1 липня - 2201 грн., з 1 грудня - 2272 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 грн., з 1 липня - 2744 грн., з 1 грудня - 2833 грн.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , належним чином участі в його утриманні не приймає, доводів які б спростовували зазначені обставини суду не навів та відповідні докази відсутні і в матеріалах справи, що свідчить про неналежну участь відповідача у його матеріальному забезпеченні. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні свого сина, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина.

При вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач не заперечує доводів, наведених позивачкою та не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження регулярної участі та в достатньому розмірі у матеріальному утриманні дитини.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму, та враховуючи зростаючі потреби дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його неповнолітнього сина, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.

В той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина, суд виходить з того, що відповідач інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, є фізично здоровим та працездатним, та доказів, які б це спростовували суду не надав, а тому суд приходить до переконання про те, що відповідач може сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження перебування на утриманні відповідача інших осіб та відповідач таких доказів суду не надав.

Позов про стягнення аліментів був поданий 04.04.2022р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 212 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави 992,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.06.2022р.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.