У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2022 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України в порядку ч. 5 ст. 441 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Деснянського районного суду м. Києва надійшли матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, накладеного ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року по справі № 754/11076/19.

Зазначену ухвалу від 02 серпня 2019 року винесено на підставі звернення державного виконавця Шавель О.В. до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва №753/13705/13 від 05.11.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн. та №753/13705/13 від 05.11.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 441 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2019 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2019 залишено без змін.

В подальшому, ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2019.

З обліково-статистичної карти по цивільній справі № 754/11076/19 вбачається, що 14 квітня 2020 року, 25 березня 2021 року, 29 листопада 2021 року ухвалами Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі відмовлялося.

Відповідно, 07 липня 2020 року, 25 травня 2021 року, 16 лютого 2022 року постановами Київського апеляційного суду ухвали Деснянського районного суду м. Києва - залишалися без змін.

27.06.2022 ОСОБА_1 звернувся повторно до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження в порядку ч. 5 ст. 441 ЦПК України.

При цьому, за результатами розгляду заяви, ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 10 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року у справі № 757/11076/19 за поданням старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Тобто, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. В подальшому неодноразово, як 14 квітня 2020 року, 25 березня 2021 року,так і 29 листопада 2021 року судом відмовлялося у скасуванні тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а 10 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року скасовано, та постановлено нове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України, за наявності підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно з ч. 2 ст. 36 ЦПК України, суддя підлягає відводу (самовідводу) також на щза наявності обставин, встановлених ст. 37 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі, а отже підлягає відводу (саомвідводу) за наявності вказаних осбавин.

Згідно зі ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно з п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства, суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним".

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів "встановлений законом" стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах "Булут проти Австрії" від 22.02.1996 року, "Бускаріні проти Сан-Марино"). Термін "закон", про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів. (рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії")

З врахуванням викладеного, зважаючи на той факт, що суддею було прийнято рішення в рамках розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, однак в подальшому вказане рішення було скасовано вищою інстанцією, суд, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення сумніву щодо неупередженості судді під час проведення судового розгляду та вирішення даної справи, приходить до переконання щодо доцільності заявлення самовідводу по справі.

Керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заявити самовідвід у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України в порядку ч. 5 ст. 441 ЦПК України.

Матеріали заяви по справі № 754/11076/19 (номер провадження 6/754/296/22) передати до канцелярії суду для проведення повторного авторозподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Б. Саламон