КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 753/2025/20 Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Номер провадження: 22-ц/824/2084/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ» про визнання трудового договору укладеним безстроково, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ» (далі - ТОВ «АВТ Баварія Київ», відповідач) про визнання трудових відносин безстроковими, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з наказом від 15 травня 2017 року на умовах строкового трудового договору з 16 травня 2017 року по 31 грудня 2017 року його було прийнято на посаду майстра відділу сервісу ТОВ «АВТ Баварія Київ». У подальшому, вказаний договір переукладався між сторонами, строк його дії було продовжено до 31 грудня 2019 року.

Наказом генерального директора ТОВ «АВТ Баварія Київ» Балакірєва Б.П. від 31 грудня 2019 року № 188-к, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 31 грудня 2019 року на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Позивач вважав своє звільнення незаконним та таким, що відбулось з порушенням положень трудового законодавства, оскільки факт неодноразового переукладення строкового трудового договору, укладеного між ним та відповідачем, свідчить, що такий трудовий договір укладено на невизначений строк, тому звільненням на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України порушено його трудові права.

У зв`язку з цим, просив визнати трудовий договір, який набув чинності 16 травня 2017 року, укладеним безстроково, скасувати наказ від 31 грудня 2019 року № 188-к, поновити його на роботі у ТОВ «АВТ Баварія Київ» на посаді технолога відділу сервісу на умовах безстрокового трудового договору, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 роуц скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи його позову. Наголошує, що перешкоди для укладення трудового договору на невизначений строк за його посадою відсутні, а при укладенні строкових договорів вільного волевиявлення у позивача не було, відтак його звільнення є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «АВТ Баварія Київ» посилається на те, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Акцентує увагу на тому, що позивач був обізнаний з тим, що працює за строковим трудовим договором та фактично під час прийняття на роботу надав згоду на продовження строку дії такого трудового договору на визначений строк.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом від 15 травня 2017 року № 11-к на умовах строкового трудового договору з 16 травня 2017 року по 31 грудня 2017 року позивача прийнято на посаду майстра.

Договором від 01 січня 2018 року про внесення змін до трудового договору, беручи до уваги інтереси та побажання працівника, сторони погодили, що цей договір є строковим і укладеним на термін, починаючи з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

Договором від 01 січня 2019 року про внесення змін до трудового договору, беручи до уваги інтереси та побажання працівника, сторони погодили, що цей договір є строковим і укладеним на термін, починаючи з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

Договором від 22 березня 2019 року про внесення змін до трудового договору, беручи до уваги інтереси та побажання працівника, сторони погодили, що цей договір є строковим і укладеним на термін, починаючи з 22 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року, а також визначили, що працівник приймається на роботу на посаду технолога відділу сервісу.

Наказом генерального директора ТОВ «АВТ Баварія Київ» Балакірєва Б.П. від 31 грудня 2019 року № 188-к, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 31 грудня 2019 року на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Наказом від 26 лютого 2020 року № 29-к скасовано наказ від 31 грудня 2019 року № 188-к та поновлено позивача на посаді технолога відділу сервісу ТОВ «АВТ Баварія Київ» з 01 січня 2020 року.

Указаний наказ направлено позивачу 26 лютого 2020 року поштою, цінним листом з описом вкладення на його адресу за місцем реєстрації з повідомленням про необхідність приступити до виконання своїх трудових обов`язків з 02 березня 2020 року.

Окрім того, позивачу було нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2020 року по 01 березня 2020 року в розмірі 91 373,35 грн.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував судове рішення тим, що строковий трудовий договір було укладено між сторонами на конкретно визначений строк, свою згоду на укладання саме строкового трудового договору позивач надав у письмовому вигляді, підписавши трудовий договір від 15 травня 2017 року і відповідні договори про внесення змін до трудового договору від 01 січня 2018 року та від 01 січня 2019 року. Таким чином, трудовий договір, укладений між позивачем як працівником та відповідачем як роботодавцем, є строковим, строк якого встановлений за погодженням сторін відповідно до положень частини 2 статті 23 КЗпП України, відтак позивача звільнено з дотриманням положень трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Положеннями частини 1 статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У пункті 2 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Аналіз вищевказаних положень трудового законодавства свідчить про те, що трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором i угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині 2 статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто, такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. На підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли підписав договір про внесення змін до трудового договору від 22 березня 2019 року. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Роботодавець також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною 1 статті 36 КЗпП України.

Такі висновки відповідають правовій позиції, що викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц; від 11 листопада 2020 року у справі № 686/27915/18.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, наказом ТОВ «АВТ Баварія Київ» від 15 травня 2017 року № 11-к, ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра відділу сервісу ТОВ «АВТ Баварія Київ» по строковому договору відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 КЗпП України з 16 травня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

За таких обставин, є правильними доводи суду першої інстанції про те, що з урахуванням умов трудового договору між сторонами укладено договір на визначений строк, що відповідає частині 2 статті 23 КЗпП України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що встановленими обставинами та наявними доказами, які оцінені у сукупності та взаємозв`язку, підтверджується факт того, що ОСОБА_1 як працівникбув обізнаний про виникнення між ним та відповідачем як роботодавцем трудових правовідносин саме за строковим трудовим договором та під час прийняття на роботу він надав згоду на можливе продовження строку дії такого трудового договору на визначений строк.

Суд першої інстанції встановив фактичні обставини у справі, належним чином оцінив докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем є строковим, тому відсутні правові підстави для визнання трудових відносин між сторонами безстроковими, а отже, звільнення позивача на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України є правомірним і відповідає положенням трудового законодавства.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач вважав, що у разі неодноразового переукладання сторонами строкового трудового договору, такі правовідносини є укладеними безстроково, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та непідтверджені належними та допустимими доказами. А ці доводи має довести саме той учасник процесу, який на це посилається (статті 12, 81 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову, оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи скарги, висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, тому колегія суддів їх відхиляє.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 квітня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар