Справа № 203/4763/22
Провадження № 2-о/0203/176/2022
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Колесніченко О.В.,

при секретарі - Погрібному О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку окремого провадження цивільну справу у паперовій формі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , заінтересована особа - Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, -

В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , звернулися до суду із вказаною заявою окремого провадження, відповідно до якої просять суд встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь Автономної Республіки Крим, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, вказавши матір`ю дитини ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 , оскільки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану не можуть здійснити належне юридичне оформлення реєстрації народження дитини за законами України з огляду на подання заявником документів, що мають підтверджувати факт народження, виданих на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення цього факту необхідно заявникам для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження.

У судове засідання заявники, представник заявників та представник заінтересованої особи не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 та п. 7 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15 квітня 2014 року Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Таким чином, м. Севастополь Автономної Республіки Крим розташоване на тимчасово окупованій території України, що є загальновідомою обставиною.

Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Севастополь, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 29 жовтня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Севастополь, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3, 4, 5).

Як вбачається з обмінної карти № НОМЕР_1 , виданої 27 липня 2018 року «Державною установою», а також свідоцтва про народження, виданого 31 липня 2018 року «Державною установою «Відділ запису актів цивільного стану Гагаринського району м. Севастополь Управління ЗАДС міста Севастополя», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи на 39 тижні вагітності народила ІНФОРМАЦІЯ_1 об 11:08 год. у м. Севастополь доношену дитину - дівчинку вагою 3 280 грамів. Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_2 (а.с. 6, 7).

Відповідно до пп. «а» п.п. 2, 3, 22, 23 гл. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000, підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладом охорони здоров`я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Неможливість отримати в м. Севастополь необхідні документи для реєстрації факту народження дитини виникла у зв`язку із розташуванням цього міста на тимчасово окупованій території України.

Факт, який просять встановити заявники, мають для них юридичне значення, оскільки необхідний для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження.

Згідно з ч. 3 ст. 317 ЦПК у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, а походження дитини від батька - за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

За таких обставин, суд приходить висновку про необхідність задоволення заяви та встановлення факту того, що громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополь України доношену дитину - дівчинку вагою 3 280 грамів, матірю якої є ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

У той же час суд вважає за необхідне відмовити заявнику в частині зазначення у судовому рішенні прізвища, імені та по батькові дитини, оскільки ці відомості можуть бути зазначені батьками безпосередньо під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Такий висновок узгоджується з ч. 2 ст. 319 ЦПК України, згідно з якою рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Також на підставі п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , заінтересована особа - Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити частково.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна, доношеної дитини - дівчинки, вагою 3 280 грамів, матір`ю ОСОБА_1 громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Севастополь, паспорт серії НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Севастополь, паспорт серії НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Колесніченко