Справа № 128/3054/21
Провадження № 22-ц/801/1190/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 рокуСправа № 128/3054/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №128/3054/21 запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року,яке ухвалене суддею Карпінською Ю.Ф. у Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 30 травня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ»звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 08 червня 2018 року між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 202216 на суму 13500 грн.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з моменту підписання договору і складає 14 періодів по два календарні тижні кожен.

Згідно з п. 5.4 кредитного договору, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів з урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 358,64% річних від суми кредиту з першого по сьомий платіж та 1,33% річних з 8 до останнього платежу згідно з графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою 13,79% з 1 по 7 платіж та 0,05% з 8 до останнього платежу за період дії договору 96,88%.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 13500 грн, а відповідач отримав дані кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером від 08 червня 2018 року. В свою чергу, відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни та виконувати всі інші зобов`язання, передбачені кредитним договором.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2021 року він має заборгованість перед позивачем у розмірі 24915,00 грн, з яких: 12760,30 грн неоплачена основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн неоплачена сума по відсоткам; 2000 грн неоплачена неустойка. 21 вересня 2021 року на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості, проте добровільно відповідач погашати заборгованість за вищевказаним кредитним договором відмовляється, в зв`язку з чим позивач просив стягнути вказану заборгованість.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 202216 від 08 червня 2018 року у розмірі 24915 грн, з яких: 12760,30 грн основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн сума по відсоткам; 2000 грн неустойка та судовий збір в сумі 2270 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його необ`єктивним, необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10154,70 грн та неустойки в розмірі 2000 грн, скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 червня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12760,30 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 12760,30 грн, процентів за користування позикою в межах строку кредитування в сумі 10154,70 грн та неустойки в розмірі 2000 грн.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 червня 2018 року на підставі заяви про видачу кредиту № 273447 від 08 червня 2018 року (а.с.12) між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 202216.

Згідно з п. 3 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 13500 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з моменту підписання договору і складає 14 періодів по два календарні тижні кожен.

Згідно з п. 5.4 кредитного договору, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів з урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 358,64% річних від суми кредиту з першого по сьомий платіж та 1,33% річних з 8 до останнього платежу згідно з графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою 13,79% з 1 по 7 платіж та 0,05% з 8 до останнього платежу за період дії договору 96,88% (а.с.4 8).

Докази на підтвердження недійсності вищезазначеного кредитного договору відсутні.

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 13500 грн підтверджується копією видаткового касового ордеру від 08 червня 2018 (а.с.16).

Згідно з наданою випискою з особового рахунку за кредитним договором № 202216 від 08 червня 2018 року станом на 01 жовтня 2021 року, у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість перед ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» у розмірі 24915 грн, з яких: 12760,30 грн основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн сума по відсоткам; 2000 грн неустойка (а.с.17 18).

За період користування кредитними коштами відповідачем ОСОБА_1 було сплачено коштів в розмірі 3545 грн, що підтверджується копією картки обліку виконання кредитного договору № 202216 станом на 05 серпня 2021 року (а.с.11).

21 вересня 2021 року на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено претензію щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 202216 від 08 червня 2018 року (а.с.22).

Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини.

За змістом ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 3, 5.1.-5.7. Договору підписанням цього договору позивач підтвердив, що інформація, зазначена в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» йому надана, він повністю розуміє предмет та зміст цього договору, при цьому, зазначено, надана кредитодавцем інформація, забезпечує правильне розуміння позивачем суті фінансової послуги без нав`язування йому придбання та користування ним.

Крім того, спірний Договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі.

Отже, докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов договору.

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені в розрахунку нарахування відповідають графіку платежів та умовам укладеного Кредитного договору, позивачем враховані здійснені відповідачем платежі в 2018 році.

Правильність нарахування відсотків відповідно до визначеною умовами договору ставки, судом перевірено та сумнівів не викликає. Підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині сплачених на погашення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, у апеляційного суду відсутні.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що позивачем нараховано проценти після вчинення виконавчого напису, оскільки як встановлено апеляційним судом 03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис про стягнення на користь ТОВ «ІЗІ Кредит» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору від 08 червня 2018 року № 202216 грошових коштів в сумі 24915 грн з урахуванням: 12760,30 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10154,70 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2000 грн строкова заборгованість за штрафами і пенями.

В подальшому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2021 року (справа №128/3365/20) визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 9215, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 03 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІЗІ Кредит» грошових коштів у сумі 24915 грн.

Тобто, як на час звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису так і в суд цим позовом, позивачем була визначена сума заборгованості в розмірі 24915 грн, з яких: 12760,30 грн основна сума кредиту (тіло кредиту); 10154,70 грн сума по відсоткам; 2000 грн неустойка, що спростовує доводи скаржника про нарахування відсотків після пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення відсотків в розмірі 10154,70 грн.

Щодо стягнення неустойки в розмірі 2000,00 грн, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 12.1 Розділу V Кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за несплату чергового платежу в день його сплати, визначений Графіком платежів, на 31-й календарний день з дня, наступного за днем належної сплати платежу, у вигляді неустойки в розмірі 400,00 грн.

Пунктом 12.2 Розділу V Кредитного договору передбачено, що розмір нарахованої неустойки не повинен перевищувати 2000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 було нараховано неустойку в розмірі 2000 грн.

Посилання апелянта, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необґрунтованими, оскільки п.12.2 кредитного договору передбачено, що розмір нарахованої неустойки не повинен перевищувати 2000,00 грн (в будь-якому випадку не перевищує половину суми кредиту).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення неустойки в розмірі 2000 грн, оскільки п.12.1, 12.2 Розділу V Кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за несплату чергового платежу, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення суду в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 липня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.