Справа № 148/568/19
Провадження №2/148/8/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 липня 2022 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.,

при секретарі Мрочко Т.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

свідка ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" про визнання договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" про визнання договору оренди недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є дочкою та спадкоємицею померлого ОСОБА_6 , у якого з відповідачем був укладений 01.07.2007 договір оренди землі площею 2,3785 га №164, розташованої на території Торківської сільської ради, терміном на 10 років. Після отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулась до відповідача з проханням внести зміни у вказаний договір оренди в частині реквізитів орендодавця, вказавши її, замість ОСОБА_6 , оскільки вона стала власником земельної ділянки. Однак, відповідач одразу дані зміни до договору не вніс.

В липні 2017 року строк дії договору оренди закінчився і вона звернулась до відповідача про небажання продовжувати дію договору оренди. Однак, їй повідомили про наявність ніби-то укладеного договору оренди між нею та відповідачем. Копію даного договору оренди від 28.08.2012, зареєстрованого 18.12.2012 вона отримала від відповідача в 2017 році і при ознайомлені з ним вона зрозуміла, що даного договору та акту приймання-передачі землі в оренду не укладала та не підписувала, а її підписи виконані іншою особою. Вона звернулась з відповідною заявою до поліції та в рамках досудового розслідування було проведено судову технічно-почеркознавчу експертизу, згідно якої було встановлено, що підпис в договорі оренди земельної ділянки від 28.08.2012 та акті приймання-передачі землі в оренду винонано не нею, а іншою особою. Таким чином, договір оренди землі від 28.08.2012 в силу ст.203 ЦК України є недійсним. Вона зверталась до відповідача в усній формі із вимогою повернути належну їй земельну ділянку, однак її звернення залишилось без розгляду та задоволення.

В зв`язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати недійсним договір оренди землі від 28.08.2012, укладений між нею та відповідачем ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" та зобов`язати відповідача повернути їй земельну ділянку площею 2,3785 га, кадастровий номер :01:001:0008, яка розташована на території Торківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання 11.07.2022 позивач не з`явилась, подала до суду заяву, у якій вказала, що не заперечує, щоб справа слухалась без її участі та участі її адвоката Зубаря В.В. В судовому засіданні 11.07.2019 позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні 03.10.2019 свідок ОСОБА_5 суду показала, що після смерті батька позивача вона повідомляла ОСОБА_7 про необхідність перезаключення договору. Вона особисто принесла ОСОБА_7 документи і та підписала договір. Також у ОСОБА_7 були притензії щодо оплати за оренду.

Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 01.07.2007 ОСОБА_6 передав в користування ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" земельну ділянку, площею 2,3785 га №164, розташовану на території Торківської сільської ради, терміном на 10 років, що підтверджується копією договору оренди землі від 01.07.2007(а.с.17-18 т.1) та копією акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 01.07.2007 (а.с.18 т.1).

Згідно копії свідоцтва про смерть від 23.06.2010 серія НОМЕР_1 (а.с.15 т.1), ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2010 серія ВРЕ №064349, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. (а.с.13 т.1) вбачається, що дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємицею майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельної ділянки, розташованої на території Торківської сільської ради, Тульчинського району, Вінницької області, площею 2,3785 га, кадастровий номер :01:001:0008, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.08.2012 серія ЯМ №647536 (а.с.14 т.1), ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2,3785 га у межах згідно з планом, розташованої на території Торківської сільської ради (за межами населеного пункту), Тульчинського району, Вінницької області, кадастровий номер :01:001:0008, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно копії договору оренди землі 28.08.2012 (а.с.9-12 т.1) та копії акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду (а.с.12 т.1), ОСОБА_1 передала в користування ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" належну їй земельну ділянку, площею 2,3785 га, розташовану на території Торківської сільської ради, терміном на 10 років. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Тульчинському районі 18.12.2012 №05310.

Позивач стверджує, що не підписувала вищевказаний договір оренди. На підтвердження даного факту остання надала суду копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.16 т.1) та копію висновку судових експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи у матеріалах кримінального провадження №0000460 від 08.01.2019 №5251/5252/18-21 (а.с.37-40 т.1), у якому судовий експерт вказав, що підпис в графі "Орендодавець" перед прізвищем " ОСОБА_8 " у договорі оренди землі від 28.08.2012 та у графі "Від орендодавця земельну ділянку передав" в акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду перед прізвищем " ОСОБА_8 " - виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

В свою чергу представник відповідача не погодився з даним твердженням позивача та за його клопотанням ухвалою суду від 08.10.2021 у даній справі була призначена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи у цивільній справі №148/568/19 від 14.04.2022 №8307/8308/21-21 (а.с.28-32 т.2) вбачається, що підпис у графі "Орендодавець" в договорі оренди землі від 28.08.2012, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»,- виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;підпис у графі "Від орендодавця земельну ділянку передав" в акті приймання - передачі земельної ділянки в оренду, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» щодо земельної ділянки площею 2,3785 га,- виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Висновок експерта не викликає сумнівів у його правильності, тому суд приймає його в якості належного доказу.

Таким чином, судом встановлено, що предметом позову є визнання недійсним договору оренди землі від 28.08.2012, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», та повернення належної позивачу земельної ділянки.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України (надалі ЗК України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідноч.1, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст.215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч.1 ст.215 ЦК України, так і у ст.229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 в справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами".

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, а за ст.18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не підписано) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Також Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що ОСОБА_1 договору оренди землі від 28.08.2012, який було укладене між нею та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»не підписувала, відтак умови даного договору не погоджувала. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору, а тому відповідний договір є таким, що не був вчинений, а правовідносини за ним - не виникли.

В свою чергу, правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним.

Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Оскільки судом встановлено, що спірний договір є таким, що не був вчинений, тому, відповідно, він не може бути визнаний судом недійсним. Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині визнання договору оренди землі від 28.08.2012, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина",слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Разом з тим, враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, судом взято до уваги, що позивач також наполягає на поверненні належної їй земельної ділянки, яка на даний час знаходяться у фактичному користуванні ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина".

З огляду на те, що 01.07.2017 закінчився строк договору оренди землі від 01.07.2007, який було укладено строком на 10 років між ОСОБА_6 та ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина", а нового договору спадкоємець ОСОБА_1 із ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" не уклали, відповідач мав би повернути позивачу успадковану нею земельну ділянку, адже у разі припинення договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві (в даному випадку його спадкоємцю) земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Беручи до уваги той факт, що в судовому засіданні підтверджено факт неукладення договору оренди землі від 28.08.2012, суд приходить до висновку, що починаючи з 02.07.2017 відповідач без законних на те підстав користується належною позивачу земельною ділянкою. Більше того, факт користування земельною ділянкою представниками відповідача в судовому засіданні не заперечувався.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку порушеним є право позивача на користування успадкованою земельною ділянкою, оскільки вона, будучи її власником, не може належним чином нею користуватися, так як дана земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З огляду на вищевикладені норми законодавства, суд приходить до висновку, що використання відповідачем після 02.07.2017 земельної ділянки площею 2,3785 га, кадастровий номер :01:001:0008, яка на даний час розташована на території Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області (колишньої Торківської сільської ради) всупереч волі позивача, як її власника, є безпідставним. Відтак, в даному випадку ефективним способом захисту прав позивача буде саме зобов`язання відповідача повернути вищевказану ділянку із незаконного володіння відповідача, а тому дана вимога позивача є правомірною та підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн ( а.с.1). Правових підстав для стягнення судових витрат понесених відповідачем немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.14 Конституції України, ст.13, 14, 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), ст.125, 152, 212 ЗК України, ст. 11, 15, 16, 202-205, 207, 215, 638 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" про визнання договору оренди землі недійсним задовольнити частково.

Зобов`язати ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,3785 га , кадастровий номер :01:001:0008, яка розташована на території Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області (колишньої Торківської сільської ради).

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина" про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Стягнути з ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина", ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: вул. І. Богуна, 4, смт. Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область, 24200, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати з оплати судового збору в сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.07.2022.

Суддя: