Справа № 453/1625/21
№ провадження 2/453/145/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

12 травня 2022 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Курницької В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Трембач М.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

До Сколівського районного суду Львівської області 16.11.2021 року звернулась позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, в якій просить ухвалити рішення яким змінити розмір стягнутих аліментів із ОСОБА_2 , які стягуються на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області № 2-383, виданого 22 січня 2010 року у розмірі 1 000 грн. та стягувати із ОСОБА_2 , аліменти у розмірі Ѕ частки заробітку щомісяця в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття дітей.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 - колишній чоловік позивача, шлюб між ними розірвано 17.08.2012 року. За час спільного проживання у сторін народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що відповідно до виконавчого листа № 2-383, виданого 22.01.2010 року Сколівським районним судом Львівської області, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 24.12.2009 року і до досягнення дітьми повноліття. Звертає увагу на те, що у зв`язку із зміною законодавства аліменти на утримання дитини мають бути не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відтак, державний виконавець із червня 2020 року стала проводити нарахування і стягнення відповідно до встановленого порядку, що станом на зараз становить 2 510 гривень. Однак, вказує, що цих коштів на утримання дітей недостатньо, оскільки діти потребують повноцінного збалансованого харчування, сезонного одягу та взуття, придбання шкільного приладдя, додаткової навчальної літератури тощо, а відповідач добровільно сплачувати аліменти у більшому розмірі не хоче. Позивач зазначає і те, що її матеріальний стан змінився, у зв`язку із народженням дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, стверджує, що її єдиним доходом на даний час є допомога при народженні дитини. Окрім цього, позивач просить стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 06.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 08.02.2022 року з повідомленням (викликом) осіб.

Розгляд справи відкладався на 11.03.2022 року та на 12.05.2022 року.

В судове засідання 12.05.2022 року сторони не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не подали.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дмитрович Н.В. 12.05.2022 року скерувала до суду заяву за вх. № 1871, в якій просить розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача. У вказаній заяві також зазначила, що у разі неявки позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, зазначеною Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, а саме: с. Корчин, Стрийський район Львівська область. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулись на адресу суду як і самі судові повістки-повідомлення про судове засідання, з долученими Довідками Укрпошти з відміткою «повертається, за закінченням терміну зберігання». Окрім цього, виклик ОСОБА_2 здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд, зі згоди представника позивача, обумовленої в заяві від 12.05.2022 року № 1871, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін.

Враховуючи вище наведене, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити спір на підставі наявних в матеріалах справи доказів та ухвалити заочне рішення.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Корчинською сільською радою Сколівського району Львівської області від 01.07.2005 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , актовий запис № 5 та копії свідоцтва про народження виданого Корчинською сільською радою Сколівського району Львівської області від 08.02.2008 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , актовий запис № 2

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області від 23.01.2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, актовий запис № 7.

Згідно з довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Сколівської міської ради Львівської області від 08.11.2021 року № 318 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані в АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається з п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України), ст. 192СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13.

Дослідженими доказами встановлено, що від шлюбу у сторін народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до виконавчого листа № 2-383 виданого 22.01.2010 року Сколівським районним судом Львівської області відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 24.12.2009 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як на підставу для зміни розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів, відповідно до рішення Сколівського районного суду Львівської області на даний час є мізерною та недостатньою для матеріального утримання дітей шкільного віку, оскільки в силу свого віку діти, природньо потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, харчування та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері.

Окрім цього, судом встановлено, що в позивача народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває на її утриманні.

В постанові Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 461/4936/16 зазначено, що місцевим судом вірно застосовано норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу).

Отже вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме розмір і спосіб підлягають зміні із твердої грошової суми в розмірі 1 000 гривень, визначеної рішенням Сколівського районного суду Львівської області на 1/3 частину від усіх щомісячних доходів (заробітків) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 надавала адвокат Дмитрович Наталія Василівна на підставі Договору-доручення про надання правничої допомоги від 08.11.2021 року.

Також до матеріалів справи долучено Акт виконаних робіт у справі, в якому зазначено, що за надані послуги передбачена винагорода Виконавцю в розмірі 3 500 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 15/11 від 15.11.2021 року.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, чого відповідачем зроблено не було.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

З системного аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Відтак, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у додатковій постанові від 19.02.2020 року (справа 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19), у якій Верховний Суд зазначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Зважаючи, що нормами ЦПК України визначено роль суду у позовному провадженні, як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства, беручи до уваги відсутність заперечень відповідача проти вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру, враховуючи, що розмір судових витрат позивача ОСОБА_1 підтверджений належними доказами, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 3 500 грн.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 908, 00 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа № 2-383, виданого 22.01.2010 року Сколівським районним судом Львівської області, із твердої грошової суми 1 000, 00 грн. на 1/3 частину із усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та стягувати такі на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; зареєстрована за адресою: с. Корчин Стрийського району Львівської області; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстрований за адресою: с. Корчин Стрийського району Львівської області; ідентифікаційний номер: невідомий.

Повний текст рішення складено 17.05.2022 року.

Головуючий суддя В.Я. Курницька