судді Львівського апеляційного суду Приколоти Т.І.
Справа № 459/2605/16-ц
Провадження № 22-ц/811/4459/21
31 жовтня 2022 року м.Львів
у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
22 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CGH0GK00240393 від 8 серпня 2006 року в розмірі 12 506,18 доларів США, а також понесених судових витрат.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що 8 серпня 2006 року між є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CGH0GK00240393 за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 23 000 доларів США терміном до 6 серпня 2021 року. Позичальник ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.
Станом на 12 серпня 2016 року заборгованість по кредитному договору становить 12 506,18 доларів США ( заборгованість за кредитом - 11 587,15 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 850,24 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 69,79 доларів США.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив із висновку судово-економічної експертизи № 2611 від 31 серпня 2018 року. Відповідно до цього висновку в розрахунку заборгованості за кредитним договором № CGH0GK00240393 станом на 12 серпня 2016 року в частині арифметичних розрахунків, відповідно до наданих матеріалів та умов договору, встановлено суперечливі та неузгоджені дані щодо відображення заборгованості: у розрахунку виявлено документально необґрунтоване збільшення заборгованості за основним боргом (надання кредитних коштів) на загальну суму 1 043,43 долари США; у розрахунку не відображено суми погашення основного боргу та загальних розмірів здійснених платежів по кредиту. Умовами на момент укладення кредитного договору № СGH0GK00240393 від 8 серпня 2006 року не визначено детальної інформації стосовно погашення заборгованості (в тому числі відсутній графік платежів у розрізі погашення основного боргу, відсотків та щомісячної винагороди); незважаючи на відсутність простроченої заборгованості у розрахунку заборгованості станом на 12 серпня 2016 року, починаючи з 8 вересня 2007 року, відображено нарахування пені; у розрахунку заборгованості станом на 12 серпня 2016 року не відображено суми погашення пені, незважаючи на те, що у підсумковій частині розрахунку зазначено сплату пені на суму 366,58 доларів США. У зв`язку з відсутністю графіку погашення заборгованості, розрахованого із розміру щомісячного платежу (284,18 доларів США згідно п.1.2), викладеного на момент укладення кредитного договору від 8 серпня 2006 року та документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (в т.ч. відомостей щодо руху коштів по рахунках), які відображають утворення простроченої заборгованості за кредитом, на яку нарахована пеня, неможливо встановити обґрунтованість пені, наведеної у розрахунку заборгованості станом на 12 серпня 2016 року.

Експертом зазначено, що в межах наявних матеріалів відсутній повний обсяг документів бухгалтерського обліку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та інших документів, які відображають облік здійснених операцій за кредитним договором № CGH0GK00240393 за досліджуваний період з 8 серпня 2006 року по 12 серпня 2016 року, внаслідок чого неможливо дослідити заборгованість позичальника в цілому, а також: у розрахунку виявлено документально необґрунтоване збільшення суми боргу на 1 043,43 долари США, у розрахунку не зазначено суми погашення кредиту та інформації стосовно погашення заборгованості (відсутній графік погашення щомісячних платежів), також позивач безпідставно зазначив суму пені в розмірі 366,58 доларів США.

Відповідно до витягу/виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 13 січня 2017 року відповідач ОСОБА_1 сплатив банку за період з 9 вересня 2006 року по 14 липня 2016 року кошти в сумі 34 309,68 доларів США, що підтверджується представником позивача.

Внаслідок відсутності графіку погашення кредиту, встановити повну сукупну вартість кредиту та суму кредитного зобов`язання, де в умови договору безпідставно включена винагорода (комісія) як приховані відсотки, є неможливим.

Зазначене підтверджується п.1.1 кредитного договору, де розмір кредиту становить 20 000,00 доларів США зі сплатою 1% в місяць та винагорода (комісія) 0,21% в місяць за надання фінансового інструменту.

Сплачуючи кошти за комісію в розмірі 2,5% річних від суми позики (це операції банку), Банк поставив ще приховану процентну ставку, про яку позичальник не міг знати, оскільки річна ставка по кредиту становила 12% згідно умов договору.

Суд першої інстанції встановив, що кредитний договір № CGH0GK00240393 від 8 серпня 2006 року підписаний сторонами, які досягли з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо кредитного договору та тривалий час його виконував, свідчить про прийняття ним таких умов правочину. Відтак, між сторонами існують невиконані позичальником кредитні правовідносини.

Висновок експерта не містить чіткої відповіді про відповідність розрахунку заборгованості умовам кредитного договору, в той же час такий висновок не свідчить про відсутність заборгованості взагалі (5 аркуш рішення).

Разом з тим в надалі рішення суду мотивовано тим, що є нікчемними умови договору щодо встановлення комісії, що стало підставою для відмови в позові в частині стягнення комісії.

Суд першої інстанції, посилаючись на те, що представник позивача надав письмовий розрахунок по кредиту з урахуванням 1% річних за користування кредитом, ствердно зазначив, що відповідач станом на липень 2016 року шляхом внесення коштів на рахунок банку погасив повністю заборгованість за тілом кредиту та відсотками, сплативши банку у сукупності 34 309,68 доларів США. Суд взяв до уваги розрахунок відповідача, не проаналізував його та не перевірив, що є обов`язком суду.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без задоволення, оскаржуване рішення залишено без змін. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.

Не погоджуюся з висновками колегії суддів апеляційного суду і суду першої інстанції та відповідно до статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано шляхом вибіркового аналізу доказів у справі без спростування інших доказів, які їх заперечують.

Відповідно до ст. ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункту), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Є встановленим, що 8 серпня 2006 року сторони уклали кредитний договір СGНOGК00240393.

ОСОБА_2 ознайомився і погодився з усіма умовами кредитування, про що свідчить підписання ним, зокрема кожного аркуша кредитного договору та Анкети-Заяви позичальника у якій зазначено: «Я ознайомився і згодний з умовами кредитування, які були надані мені у письмовій формі. Своїм підписом я підтверджую факт про надану мені повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку, а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями Позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які Позичальник має право, та відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та наслідки пропонованих схем кредитування».

Згідно умов кредитного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає кредит у розмірі 23 000 доларів США ОСОБА_1 , який зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Підписаний договір, зокрема, містить наступні умови: «2.1.3.Відповідно до даного Договору Позичальник звертається до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 даного Договору, і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов`язуються провадити у випадку не пред`явлення Позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених Договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо Кредит надається в іноземній валюті, то Позичальник доручає Банку - одержати з каси Банку суму іноземної валюти наявними, необхідну для сплати чергового страхового платежу на підставі Договору страхування, укладеного згідно п. 2.2.7 даного Договору; - здійснити продаж у касі Банку наявної іноземної валюти за курсом її продажу, встановленому на день виконання даного доручення; - отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені Позичальника на сплату чергового страхового платежу.

Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком тільки у випадку пред`явлення Позичальником Банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дня їхньої сплати, передбачених Договорами страхування. Даний пункт договору виконується лише у випадку укладання договору застави/іпотеки згідно п. 1.3. даного договору або пред`явлення Банком вимог, пов`язаних з особистим страхуванням Позичальника.»

«2.2.7. У випадку не подання Позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з Банком Договорам страхування. Банк сплачує страхові платежі за рахунок Кредиту відповідно до п.2.1.3. даного Договору. Позичальник зобов`язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу, і сплатити відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін, вона вважається простроченою і Позичальник зобов`язаний сплатити відсотки за її користування, відповідно до п.л.3.2 .3 8. даного Договору ».

Боржник самостійно не виконував передбаченого договором свого обов`язку про сплату страхових платежів. На підставі умов цього ж договору банк зараховував кошти на ці платежі, внаслідок чого на суму страхових платежів збільшувалася заборгованість за тілом кредиту.

В матеріалах справи наявний розрахунок та виписка із рахунку, які засвідчують, що 7 серпня 2009 року банк здійснив зарахування страхового платежу на суму 126,26 доларів США, що відображено в розрахунку заборгованості у графі «Залишок поточної заборгованостi за наданим кредитом (тiлом кредиту)». Через це 7 серпня 2009 року порівняно з 14 липня 2009 року заборгованості по тілу кредиту збільшилася з 18 234,16 доларів США до 18 360,42 доларів США (на 126,26 доларів США - розмір страхового платежу).

Внаслідок зарахування страхового платежу в розмірі 123,62 доларів США 6 серпня 2010 року заборгованість по тілу кредиту порівняно з 19 липня 2010 року збільшилася на зазначену суму: з 17 5430,47 доларів США 667,09 доларів США.

7 серпня 2012 року порівняно з 1 серпня 2012 року заборгованість по тілу кредиту збільшилася з 15 957,64 доларів США до 16 080,9 доларів США внаслідок зарахування 122,45 доларів США страхового платежу.

Після зарахування 7 серпня 2013 року страхового платежу в розмірі 124,70 доларів США заборгованість по тілу кредиту з 14 940,17 доларів США збільшилася до 15 064,87 доларів США порівняно з 24 липня 2013 року.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 3 березня 2021 року у справі № 759/14741/19 (провадження № 61-13963св20).

Згідно з п.6.3 кредитного договору № CGH0GK00240393 від 8 серпня 2006 року відповідач погодився, що «всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором є відсотками в розумінні ЦК України».

Відтак, належить зробити висновок, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов спірного договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов правочину та в подальшому виконував його умови; Банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, суми щомісячного платежу, а тому правові підстави для визнання недійсним правочину відсутні.

Банком не порушено прав ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Укладеним договором чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. До банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору Позичальник не звертався.

Через п`ять років після укладення сторонами кредитного договору № CGH0GK00240393 від 8 серпня 2006 року (16 жовтня 2011 року) набрав чинності Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою такого змісту: « кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною».

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Виходячи із презумпції правомірності правочину, з урахуванням того, що кредитний договір № CGH0GK00240393 від 8 серпня 2006 року є чинним, належить зробити висновок, що всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 12 листопада 2020 року (справа № 308/10189/15, провадження № 61-2279св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Відповідно до ч.2 ст. 150 Конституції України рішення та висновки Конституційного Суду України є остаточними і обов`язковими до виконання.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022 у справі № 3-188/2020(455/20) прийшов до наступних висновків: «7. Приписами статті 1050 Кодексу встановлено наслідки порушення позичальником умов договору. Зокрема, оспорюваний Банком припис статті 1050 Кодексу визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Кодексу. Конституційний Суд України констатує, що ця норма є відсильною, тому її тлумачення та застосування іманентно потребують застосування норми Кодексу, на яку є безпосереднє посилання в першому реченні частини першої статті 1050 Кодексу. Так, приписом частини другої статті 625 Кодексу встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже, аналіз сфери застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу свідчить про те, що вони унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору. Проценти, про які йдеться в приписах статті 1048 Кодексу, є складовим елементом плати за надану позику/кредит, що разом з основною сумою позики/кредиту становить загальну суму боргу, яку боржник повинен сплатити через визначений час після отримання позики/кредиту.

Конституційний Суд України зазначив, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними,адже за загальним правилом (частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.»

Суд не врахував, що ОСОБА_1 неодноразово порушував строки внесення щомісячних платежів (з 8 по 13 число кожного місяця) в порушення умов Кредитного договору, внаслідок чого банком нараховувались штрафні санкції встановлені п.4.1. Кредитного договору та застосовувалась відсоткова ставка в порядку, передбаченим пунктом 3.2. та 3.8. Кредитного договору що відповідає ч.2 ст. 625 ЦК України, а кошти які поступали на виконання умов Кредитного договору зараховувались в порядку черговості встановленої п. 3.1.- 3.11. цього договору.

Умовами договору передбачено черговість зарахування коштів, внесених в рахунок погашення боргу, а саме п.п. 2.2.5 та п.п.3.3 розділу «3.Порядок розрахунків» Кредитного договору, що не враховано експертом при проведенні експертизи.

Окрім того, належить зазначити, що експертиза не містить висновку про відсутність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Наданий банком розрахунок заборгованості не спростований, судом не перевірений.

Безпідставною є відмова у стягненні заборгованості за тілом кредиту, що складається із отриманих за кредитним договором коштів. Рішення суду щодо заборгованості за тілом кредиту не містить мотивів.

Вважаю, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з чим безпідставно погодився апеляційний суд.

Суддя Т.І.Приколота