РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю:

секретаря судового засідання Омельченко Ю. М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Дев`ята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з указаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву мотивує тим, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька.

Померлому ОСОБА_3 належала 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частка у зазначеній квартирі належить їй на підставі Свідоцтва про право власності від 23 лютого 1998 року. Указана квартира була приватизована ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 у 1998 році , а проживали за цією адресою із 1993 року.

У зазначеній квартирі були зареєстровані: її батько (до моменту смерті), дочки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 20 березня 2007 року до теперішнього часу та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 11 жовтня 2007 року до теперішнього часу, її чоловік - ОСОБА_6 - з 27 грудня 2005 року до теперішнього часу.

Заявниця зазначає, що також була зареєстрована у цій квартирі з 08 червня 1993 року та по теперішній час проживає в ній, проте у 2016 році тимчасово змінила місце реєстрації, та зареєстрована зараз за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що внаслідок тяжкої хвороби батька, постійного його лікування, необхідності постійного догляду, проживаючи разом зі своєю сім`єю та батьком, у тому числі, і на момент смерті батька, вважала, що фактично прийняла спадщину та не згадала про те, що змінила місце реєстрації, тому не зверталася до нотаріуса.

У грудні 2021 року заявниця вирішила оформити свідоцтво про право на спадщину та звернулася з заявою про прийняття спадщини до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори внаслідок чого було відкрито спадкову справу № 1075/2021, однак нотаріусом було відмовлено в оформлені спадщини, оскільки нею був пропущений строк для прийняття спадщини, а документів, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини немає.

Враховуючи викладене, а також той факт, що існують перешкоди у реалізації заявницею спадкових прав після смерті батька, остання звернулась до суду із указаною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року вищевказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження.

11 липня 2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання заявниці про виклик свідків.

19 липня 2022 року з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3

14 вересня 2022 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив заінтересованої особи - Київської міської ради, в якому представник заінтересованої особи просила прийняти рішення згідно чинного законодавства та розглядати справу у відсутність представника Київської міської ради.

Заявниця та її представник в судовому засіданні підтримали заяву в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній та просили її задовольнити.

Заінтересовані особи явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак в матеріалах справи містяться заяви їх представників, в яких останні просять розглядати справу у їх відсутність.

Вислухавши заявницю та її представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Київ, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25 січня 2020 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_1 .

Заявниця є дочкою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 15 березня 1977 року Відділом запису актів громадського стану Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих м. Києва серії НОМЕР_2 .

Встановлено, що померлому ОСОБА_3 на праві приватної, спільної часткової власності та членам його сім`ї: ОСОБА_1 (заявниці) належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках, яка була ними приватизована у 1998 року, про що свідчить дублікат свідоцтва про право власності від 23 лютого 1998 року, виданий Відділом приватизації державного майна Залізничного району м. Києва на підставі розпорядження від 23 лютого 1998 року № 18411.

06 грудня 2021 року заявниця звернулась до нотаріуса Дев`ятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті батька - ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 1075/2021.

Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 06 грудня 2021 року за вих.№ 6320/02-31 було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки остання пропустила встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини.

Крім того, 20 грудня 2021 року ОСОБА_7 , яка є дочкою заявниці, звернулася до нотаріуса Дев`ятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті діда - ОСОБА_3 , однак постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 20 грудня 2021 року за вих. 6567/02-31 було відмовлено ОСОБА_8 у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її діда, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ., оскільки згідно із статтею 1266 ЦК України онуки мають право на спадкування за правом представлення, тобто спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, а мати спадкоємиці дочка померлого ОСОБА_1 є живою, але спадщину у встановлений законом термін не прийняла.

Дані про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, в матеріалах спадкової справи відсутні.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина перша статті 1269 ЦК України).

Водночас, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Отже, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця на час смерті не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною першою та частиною третьою 3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, згідно даних штампу реєстрації в паспорті заявниці місце проживання/перебування ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 08 червня 1993 року по 01 липня 2016 року, а з 29 липня 2016 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, з витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва № 75740151 від 14 грудня 2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані чоловік заявниці та дві їх спільних дочки, що підтверджується долученими до заяви свідоцтвом про одруження та свідоцтвами про народження.

Відповідно до довідки Житлово-експлуатаційної дільниці № 902 від 17 грудня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_3 , проводяться нарахування за житлово-комунальні послуги на три особи. Власником особового рахунку є ОСОБА_1 .

Згідно наданих копій рахунків та фіскальних чеків на оплату електроенергії та житлово-комунальних послуг за 2019-2020 роки встановлено, що заявниця здійснює оплату житлово-комунальних послуг, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, у судовому засіданні на підтвердження вказаних заявницею обставин були допитані в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що є подругою з дитинства, вони дружать з дитинства, вона неодноразово була у неї вдома. Зазначила, що ОСОБА_1 постійно проживала з батьками в квартирі та ніколи не змінювала адресу проживання.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що проживає із заявницею в одному дому, в сусідньому під`їзді, знає її давно. Пояснила, що заявниця близько 20 років проживає у вказаному будинку та про те, що ОСОБА_1 кудись виїжджала їй невідомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що з дитинства знає заявницю, вони проживають по сусідству та зазначив, що вона постійна проживала у квартирі з батьком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, а тому вказана заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 1264, 1268, 1269 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 319, 352, 354, 355 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_3 разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості щодо учасників справи:

заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ;

заінтересовані особи:

Київська міська рада - , місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36;

Дев`ята київська державна нотаріальна контора - , місцезнаходження: м. Київ, вул. Волинська, 6.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна