Дата документу 12.07.2022 Справа № 334/8501/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8501/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/1584/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Ільїній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про визнання недійсним договору, повернення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто», ТОВ «АТ Сервіс», в якому просив визнати недійсним договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у групі №720161, укладений 23.07.2016 з ТОВ «Авто Просто»; визнати недійсним договір доручення №720161, укладений 23.07.2016 з ТОВ «АТ Сервіс»; стягнути солідарно з відповідачів на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 20510,56 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 1200,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.07.2016 між сторонами укладений договір №720161 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у групі (автомобіля) та Договір доручення № 720161, за яким він уповноважував ТОВ «АТ Сервіс» сплатити винагороду ТОВ «Авто Просто». Зазначав, що ним на користь відповідача сплачено вступний внесок на суму 7 128 грн. та щомісячні внески на загальну суму 13 382,56 грн. За умовами договору його предметом є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля через систему «Авто Так». Пізніше він звернувся до відповідачів із вимогою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, яку відповідачі не задовольнили.

Вважає умови договору несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, містять жорсткі обов`язки для нього, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, який не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору.

Позивач зазначає, що 7 128,00 грн. є для нього значною сумою, яку він вважає необґрунтовано великою та несправедливою ціною за надання послуг щодо включення у групу для придбання автомобіля, а тому відносно цього повинні діяти положення ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, оскільки умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Посилаючись на те, що він сплачував кошти не за товар, а за можливість одержання права на придбання товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок яких здійснювалася передача права на придбання товару одному із учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності «Авто Так», оспорювані угоди порушують його права, а діяльність відповідачів з реалізації системи «Авто Так» є такою, що вводить його в оману, умов договору є несправедливими, просив суд про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів порушення його прав як споживача, зокрема, що умови договору та додатків до нього призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають умовам ринку, обраному порядку придбання автомобіля, що є обов`язком позивача відповідно до засад змагальності процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, позов задовольнити в повному обсязі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року у цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, Верховний Суд зазначив, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Мар`єнко В.Ю. договір № 17/ш про надання правової допомоги, яка з цього часу представляла інтереси ОСОБА_1 у справі ; матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 були належним чином повідомлені судом першої інстанції про розгляд справи 07 квітня 2020 року; представником ОСОБА_1 на підставі договору № 21/ш від 07.12.2016 року та довіреності від 07.12.2016 року був ОСОБА_3 , а не юридична особа Адвокатське об`єднання «Довіра», і матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи 07 квітня 2020 року; матеріали справи не містять заяви сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності. Тому суд першої інстанції постановив оскаржене рішення без участі позивача та/або його представника (ів).

Згідно із ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що укладені сторонами договори порушують права позивача, так як містить несправедливі умови та відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист права споживачів» є недійсними. Вважає, що судом порушені норми процесуального права, оскільки він не був обізнаний про час і місце розгляду справи, відповідач просив відкласти розгляд справи у зв`язку із карантином, проте суд першої інстанції це клопотання відповідача безпідставно відхилив.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «АВТО ПРОСТО» заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі. Зазначено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, на підставі чого просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ТОВ «АТ Сервіс» своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Мар`єнко В.Ю. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити її з підстав, зазначених у ній.

Представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» адвокат Римар А.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу.

ТОВ «АС Сервіс», належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилось, своїх представників не направило, про причини неявки суд не повідомило. За таких обставин, колегія суддів колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 23 липня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 720161, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так». Укладений між сторонами договір складається з основного тексту договору, додатку № 1 (анкети учасника) та додатку № 2. Всі додатки підписані сторонами та є невід`ємними частинами угоди (т.1, а.с.612).

Відповідно до статті 1 розділу І договору від 23 липня 2016 року ТОВ «Авто Просто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором про адміністрування (т.1, а.с.6, зворот).

Відповідно до статті 8 розділу ІІ договору від 23 липня 2016 року ТОВ «Авто Просто» зобов`язується надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику та здійснити оплату за автомобіль постачальнику протягом 5 робочих днів після того, як: учасник, який одержав право на отримання автомобіля, здійснить відповідні платежі згідно з умовами Договору, пов`язані з видачею автомобіля; ТОВ «Авто Просто» отримає від учасника належним чином оформлені документи та гарантії згідно з вимогами цієї статті; ТОВ «Авто Просто» затвердить оформлення документів на отримання автомобіля (т.1, а.с.8).

Згідно з пунктом 12.1.5 статті 12 розділу ІІ договору від 23 липня 2016 року якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваним і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів сплачена за договором про адміністрування (т.1, а.с.9).

ОСОБА_1 із заявою про розірвання угоди у встановлений у пункті 12.1.5 договору від 23 липня 2016 року строк до ТОВ «Авто Просто» не звертався.

Згідно з пунктами 19.2., 19.3. статті 19 розділу II договору від 23 липня 2016 року, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Учасник підтверджує, що ТОВ «Авто Просто» надало інформацію по суті фінансової послуги, що пропонується за цим договором із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомлено про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, повідомлено реквізити Нацкомфінпослуг, а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів (т.1, а.с.10).

Відповідно до довідки про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами, ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто». Терміни, визначення, умови внутрішніх правил, зрозумілі (т.1, а.с.44, зворот).

Відповідно до умов договору від 23 липня 2016 року учасник сплачує ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, зазначеними в цьому договорі, як «періодичні платежі». Марка та модель автомобіля, графік внесків періодичних платежів та щомісячної винагороди, яку учасник групи повинен сплатити товариству зазначається у додатку № 1 до договору. Розмір одного «періодичного платежу», становить 0,8333 процента від ціни автомобіля, щомісячна винагорода 0,415 процента + податок на додану вартість (далі - ПДВ), винагорода за послуги пов`язані з передачею автомобіля учаснику 3 процента + ПДВ.

23 липня 2016 року на виконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Авто Просто» винагороду по договору у розмірі 7 128,00 грн, та у період з 15 серпня 2016 по 08 вересня 2016 року сплатив повні періодичні щомісячні платежі за договором, загальний розмір сплачених позивачем платежів становить 13 382, 56 грн (т.1, а.с.1417).

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 розділу ІІ договору від 23 липня 2016 року учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити ТОВ «Авто Просто» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством ТОВ «Авто Просто» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та наслідки його розірвання (т.1, а.с.9).

Згідно з пунктами 12.1.112.1.2. статті 12 розділу ІІ договору від 23 липня 2016 року у разі дострокового розірвання договору на підставі заяви учасника, останньому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з пунктом 12.1.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ТОВ «Авто Просто» заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням банківських реквізитів, на які повинні бути перераховані грошові кошти (т.1, а.с. 9).

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Авто Просто» із заявою про розірвання договору від 23 липня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не виконав процесуальних вимог закону щодо неналежного повідомлення позивача та його представників про розгляд справи. Разом з тим, матеріали справи не містять заяви позивача чи його представників про розгляд справи за їх відсутності.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам повною мірою, оскільки судом допущено порушення процесуального права в частині розгляду справи за відсутності учасника справи, а саме позивача та його представника (-ів).

При вирішенні спірних правовідносин застосуванню підлягають наступні норми законодавства.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч. 12 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до пункту 111 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою.

Встановлено, що предметом договору від 23 липня 2016 року є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так» (т.1, а.с.6, зворот), а отже, правовідносини, які виникають на підставі цього правочину, регулюються вищевказаним законом та іншими актами цивільного законодавства.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 23 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Положеннями частини першої статті 229 ЦК України передбачено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

ОСОБА_1 , як споживач, в силу статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 18 Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно із ч. 3 ст. 18 Закону, несправедливими є, зокрема, умови договору про: визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.ч. 1,2 ст. 19 Закону).

Пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Досліджуючи матеріали судової справи, надаючи належну оцінку умовам оспорюваного договору з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» погодили всі істотні умови договору під час його укладення, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору товариство ввело його в оману, не надавши інформації про умови договору у повному обсязі.

Укладений між сторонами договір є чинним та у встановленому порядку визнаний недійсним ( або окремі його положення) не був.

Механізм визначення ціни автомобіля, порядок розрахунку періодичних платежів, щомісячної винагороди за послуги адміністрування детально викладені у статті 2 розділу ІІ Договору № 720161 (т.1, а.с.7)

Із зазначеного договору слідує, що ОСОБА_1 своїм підписом засвідчує фат ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов`язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов`язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими для себе. Наведене свідчить про повне прийняття позивачем умов укладеної угоди. Тому, доводи позивача про неотримання ним чіткої та правдивої інформації є безпідставними. Твердження апелянта про те, що поточна ціна автомобіля не визначена угодою є неспроможними, адже ОСОБА_1 не оскаржував Додаток № 1 до Договору № 720161, в якому у графах «Марка Автомобіля», «Модель», «Поточна Ціна Автомобіля в грн, дійсна на день укладення Договору» не зазначено жодної інформації (т.1, а.с.11) та не пред`явив жодних заперечень ТОВ «Авто Просто» з даних обставин.

За системою «Авто Так» транспортний засіб можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого учаснику раніше. Визначення щомісячних внесків та інших платежів відповідно до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 590/1087/17 (провадження № 61-37322св18).

Матеріалами справи також спростовуються доводи апелянта про те,що сплачені суми він вважав оплатою за конкретний автомобіль, тому що відсутні належні докази щодо ідентифікації транспортного засобу,графіку та строків внесення платежів саме цей транспортний засіб.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у діях ТОВ «Авто Просто» вбачається нечесна підприємницька діяльність, що відхиляється судовою колегією як безпідставне твердження з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», «пірамідальна схема» має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Відсутність хоча б однієї із вказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Зазначений правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» викладений у постановах від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14 і підстав для відступлення від нього немає.

З урахуванням наведеного, Договір № 720161 від 23.07.2016, укладений між сторонами, у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).

З урахуванням зазначеного, судова колегія доходить до висновку про недоведеність позивачем несправедливості умов спірного договору, введення ТОВ «Авто Просто» його в оману та здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи за відсутності сторін, які не були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та просили відкласти справу у зв`язку із запровадження в країні карантину.

Між тим, розгляд справи 07 квітня 2020 року відбувся за відсутності ОСОБА_1 та його представників адвокатів Мар`єнко В.Ю. та Гайворонського М.О., які не були повідомлені належним чином про розгляд справи.

Колегія суддів приймає зазначені доводи апелянта з урахуванням наступного.

Пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 20 вересня 2018 року № 14-280цс18.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та розглянув справу без участі позивача та його представника (-ів), рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

«У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про визнання недійсним договору, повернення безпідставно набутого майна відмовити».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: