Справа № 347/1606/22
Провадження № 2/347/568/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді : Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

з участю адвокатів Федасюка Л.Д., Беньковського В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 квітня 2022 року навпроти її будинку № 99, що по вул.Франка в м.Косів мала місце дорожно-транспортна пригода внаслідок якої була пошкоджена газова труба та фасадна частина огорожі її домогосподарства.

З наданих в її розпорядження документів Косівським РВП ГУ НП в Івано-Франківській області вбачається, що 16 квітня 2022 року біля 21 год. гр.. ОСОБА_2 , керуючи власним автомобілем марки Мерседес Бенс 250Д з.н.з НОМЕР_1 не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керування, здійснивши наїзд на огорожу і газову трубу, після чого втік з місця події.

Факт заподіяних протиправними діями водія ОСОБА_2 збитків відображені у фото таблиці, яка додається до даної позовної заяви а розмір заподіяної шкоди позивачка оцінює в суму 15 000 грн.

Окрім заподіяної їй матеріальної шкоди, своїми протиправними діями відповідач по справі спричинив також і моральну шкоду, яка полягає в перенесених в наслідок дій відповідача, що призвели до ДТП та пошкодження їй фасадної частини огорожі, хвилюваннях, переживаннях.

Чинне законодавство передбачає, що понесені моральні страждання можуть бути компенсовані в грошовому еквіваленті, який визначає сам потерпілий. Така грошова компенсація повинна бути співмірною із заподіяною моральною шкодою та певним чином залежати і від ступеня вини особи, яка цю шкоду заподіяла і від його матеріального становища. Позивач оцінює розмір заподіяної їй відповідачем моральної шкоди в сумі 10 000 грн .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Федасюк Л.Д. підтримали вимоги позову з підстав викладених в позовній заяві, яку просили задоволити в повному обсязі та постановити рішення суду яким стягнути із відповідача в користь ОСОБА_1 15000 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позову заперечив, пояснив, що він 16.04.2022 р. о 21 год в м.Косів по вул. І.Франка керуючи автомобілем Мерседес Бенц 250 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дорожної обстановки, не впорався із керуванням транспортним засобом та здійснив наїзд на огорожу, в наслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження та було також пошкоджено частину огорожі, що належить ОСОБА_1 . Упродовж чотирьох днів після дорожньо транспортної пригоди дане огородження було повністю відновлено за його кошт, підтвердженням чого є фотознімки та видаткові накладні на придбання матеріалів. Заявлена позивачкою сума матеріальної шкоди в розмірі 15000 грн нічим не підтверджена та не обґрунтована а відтак і не може підлягати до задоволення. Аналогічно нічим не підтверджена є і вимога про відшкодування в користь позивачки заподіяної моральної шкоди яку остання оцінює в розмірі 10000 грн. Просить в позові відмовити.

Адвокат Беньковський В.А., що представляє інтереси відповідача в справі ОСОБА_2 вважає вимоги позову ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню, оскільки докази надані позивачкою не можуть бути належними та допустимими. Відповідачем в справі в добровільному порядку відшкодовано шляхом проведення відновлювальних робіт пошкодженої внаслідок ДТП огорожі. Просить відмовити в позові.

Суд, заслухавши пояснення сторін , їх представників, вислухавши пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази надані сторонами, вважає вимоги позивачки такими, що підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного:

Судом встановлено, що 16.04.2022 р. о 21 год в м.Косів по вул. І.Франка ОСОБА_2 , відповідач в справі, керуючи автомобілем Мерседес Бенц 250 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дорожної обстановки, не впорався із керуванням транспортним засобом та здійснив наїзд на дорожнє огородження, в наслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, підтвердженням чого є копія постанови суду від 10.05.2022 року (а.с.31)

Вказаний факт визнається відповідачем в справі ОСОБА_2 , а саме останній пояснив, що дійсно 16.04.2022 року біля 21 год в м.Косів по вул. І.Франка мало місце ДТП за його участю в наслідок чого окрім пошкодження його транспортного засобу було також і пошкоджено частину огорожі, яка належить позивачці ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків повинне мати місце у разі наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в і обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортного засобу, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання. Зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок не переробної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з п. 6 вищезазначеної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Тобто, визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Позивачка в підтвердження заявлених нею позовних вимог в частині відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди, яку вона оцінює в 15000 грн не подано жодних підтверджуючих належних та допустимих доказів. Подана до матеріалів справи копія кошторисної вартості по відновленню площадки стяжки 30 м.кв. при товщині 6 см. не може бути належним доказом, так як вказана копія не містить жодних реквізитів та підпису, не підтверджує фактичне здійснення реальної оплати позивачкою, тобто не є документом, що може підтвердити факт здійснення якихось робіт або надання якихось послуг чи їх вартість, які підлягали б компенсації чи до відшкодування. Більше того посилання позивачки в судовому засіданні на той факт, що в наслідок ДТП відповідачем було пошкоджено площадку стяжку, яка підлягає відновленню нічим не підтверджена та не доведена, відсутні належні докази про причинно наслідковий зв`язок дій відповідача та ймовірного пошкодження площадки.

На підставі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А як вказує ст. 79 цього Кодексу - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більше того судом встановлено, що упродовж чотирьох днів після аварії пошкоджене відповідачем огородження було повністю відновлено за його кошт, що підтверджується наданими до відзиву фотознімками (а.с.35-38) та видатковими накладними (а.с.33, 34 ) про вартість затрачених матеріалів. Загалом, на ремонт огорожі відповідачем було витрачено 7871 грн.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили факт виконання ними ремонтно-будівельних робіт по відновленню фасадної частини огорожі в м.Косів по вул. Франка Івано-Франківської області. На відновлення огорожі відповідачем в справі ОСОБА_2 було надано всі необхідні матеріали.

Факту відновлення огорожі не заперечила в судовому засіданні і сама позивачка проте остання вважає виконані роботи по відновленню огорожі не якісними.

В той же час позивачкою не надано суду оціночного висновку про вартість відновлювальних робіт а долучена копія кошторисної вартості судом не може бути взята до уваги, як доказ.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог позивачки щодо стягнення в її користь заподіяної матеріальної шкоди та в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо відшкодування моральної шкоди судом враховується наступне :

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При оцінці обґрунтованості вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, суд враховує доведену у встановленому порядку вину відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Суд бере до уваги те, що позивачка просить стягнути моральну шкоду, яку вона оцінює в суму 10 0000 грн. В підтвердження заявленої суми моральної шкоди позивачка долучила копію консультаційного висновку лікаря спеціаліста від 02.05.2022 року, однак як вказано лікарем -консультантом Волинським у вказаному висновку ОСОБА_1 скаржилась на погіршення свого стану здоров"я із січня 2022 року, в той час як ДТП біля її будинковолодіння за участю відповідача мало місце 16.04.2022 року, що не є причинно наслідковим зв"язком та не може бути судом взято до уваги.

Тому відповідальність за заподіяну позивачці моральну шкоду, яка полягає в її моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини відповідача ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із того, що негативні наслідки дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.03.2022 року призвели до хвилювань та переживань викликаних пошкодженням фасадної частини огорожі господарства позивачки.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що на користь позивачки до відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 як з особи, визнаної винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, грошова сума в розмірі 2000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає розумним та співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачці.

Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір в сумі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідача в користь позивачки в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_2 2000 грн (дві тисячі гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою а також 992,40 грн судових витрат - сплаченого судового збору.

В задоволенні решта позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.