Справа № 158/1907/22
Провадження № 2/0158/557/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

14 грудня 2022 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але фактично не проживає за даною адресою більше п`яти років. У зв`язку з цим позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач та її представник не прибули, представник позивача подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання повторно не прибув, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов до суду не подавав. Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2008, а також витягу з Державного реєстру правочинів №6891496 від 29.12.2008, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.4-6).

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 28.03.2019, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.9).

Оскільки позивач є власником вказаного житлового будинку, тому вона наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном.

Так, як вбачається із будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 , а також довідки виданої Олицькою селищною радою Луцького району Волинської області від 01.01.2022 №1303 відповідач зареєстрований у вищезазначеному житловому будинку з 21.03.2015 (а.с.7-8, 11).

Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 19.03.2015 він зобов`язувався виписатись із будинку АДРЕСА_1 21.07.2015 (а.с.10).

Із листів Ківерцівського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 21.09.2020 №7218/54/04-2020 та Відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 26.08.2022 №6312/50/1/01-2022 вбачається, що під час перевірки факту не проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , було підтверджено, що з 2015 року по теперішній час ОСОБА_2 за даною адресою не проживає (а.с.12-13).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно із частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не проживає у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , понад п`ять років, тому він втратив право користування цим житловим приміщенням, а, відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений відповідно до квитанції від 01.09.2022 №47966384 (а.с.1).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: 1) копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.09.2022; 2) копію посвідчення адвоката та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 02.09.2016; 3) акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.09.2022, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 2000 грн ; 4) квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 01.09.2022 про оплату за надання професійної правничої допомоги в загальному розмірі 2000 грн. (а.с.14-17).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про доведеність понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді в розмірі 2000 грн. та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом обсягу робіт, а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Ківерцівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 21.02.2009 Луцьким МВ УМВС України у Волинській області).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова