Номер провадження: 22-ц/813/7170/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2022 року у складі судді Свяченої Ю.Б.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 61 783,22 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Приморському районі Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до "Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року N 505. Допомога була призначена на підставі заяв про призначення адресної допомоги на періоди: заява від 22.03.2017 року - з 22.03.2017 року по 21.09.2017 року; заява від 03.10.2017 року - з 03.10.2017 року по 02.04.2018 року; заява від 16.04.2018 року - з 16.04.2018 року по 15.10.2018 року; заява від 17.10.2018 року - з 17.10.2018 року по 16.04.2019 року; заява від 22.04.2019 року - з 22.04.2019 року по 21.10.2019 року; заява від 16.10.2019 року - з 22.10.2019 року по 21.04.2020 року. Згідно з Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211, відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» було встановлено карантин з 12.03.2020 року на всій території України у зв`язку з чим допомогу було призначено автоматично на період з 22.04.2020 року по 31.05.2020 року. 26.06.2020 року ОСОБА_1 в черговий раз звернулася із заявою про призначення адресної допомоги. 01.07.2020 року в результаті опрацювання наданої інформації та під час здійснення контролю за правильністю поданих відомостей, необхідних для призначення грошової компенсації, було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про наявність у чоловіка відповідача ОСОБА_2 , з 28.08.2008 року житла, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 03.06.2017 року набрала чинності постанова КМУ від 31.05.2017 року №370 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами КМУ від 01.10.2014 року № 505 і від 22.09.2016 року № 646 якою було внесено зміни до Порядку в частині Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів що розташовані на лінії зіткнення, що затверджені розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085, відповідно до яких с. Рубці, Лиманського р-ну, Донецької обл., не відноситься до зазначених населених пунктів. Тому позивач вважає, що призначати ОСОБА_1 адресної допомоги не було підстав. Враховуючи вищезазначене та згідно з Порядком, у призначенні адресної допомоги згідно з заявою від 26.06.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено, а також проведено перерахунок раніше призначеної щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг за період з 03.10.2017 року по 31.05.2020 року на загальну суму 61783 грн. 22 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2022 року позовні вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої допомоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надміру виплачені кошти у сумі 61 783, 22 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради витрати по сплаті судового збору у сумі 2 270 грн. Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , розташований на території, на якій здійснювалася антитерористична операція. Апелянт також зазначила, що ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови ВРУ №405/2014 від 14.04.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Згідно з ч. 1 цієї статті періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/6/а від 07.10.2014 року Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07.04.2014 року. Відповідно до п. 5 ст. 11 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» КМУ доручено затвердити перелік населених пункті, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови ВРУ №405/2014 від 14.04.2014 року у період з 14.04.2014 року до її закінчення. Відповідно до п.п. 28 п. 1 Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень КМУ» у редакції від 02.12.2015 року та 23.01.2019 року, с. Рубці Лиманського району Донецької області є населеним пунктом, на території якого здійснювалась антитерористична операція. Скаржник зазначила, що крім того, у матеріалах справи відсутні докази виключення с. Рубці Лиманського району Донецької області з переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, а також того, що с. Рубці

Лиманського району Донецької області не відноситься до району проведення антитерористичної операції. Апелянт вказала також на те, що вперше вона звернулась із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, саме 22.03.2017 року. На той час п. 6 Порядку надання щомісячної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 року №505, діяв в іншій редакції до 03.06.2017 року. Відповідно до абз. 2 п. 6 Порядку №505 у редакції, що діяла до 03.06.2017 року, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Апелянт зазначила, що наразі ці території знову перебувають під окупацією та там проходять інтенсивні бойові дії. Послалася також на те, що Операція Об`єднаних сил (ООС)- цекомплекс військових і спеціальних організаційно-правових заходів українських силових структур 30 квітня 2018 24 лютого 2022 року, спрямований на протидію діяльності незаконних російських та проросійських збройних формувань у війні на сході України. Проведення операції передбачається виконанням Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Операція Об`єднаних сил, фактично, є переформатуванням Антитерористичної операції (АТО) з введенням воєнного або надзвичайного стану, переданням управління від СБУ, яка формально керувала АТО, до Об`єднаного оперативного штабу ЗСУ. Початок операції об`єднаних сил з 14:00 30 квітня 2018 року. З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що подаючи заяву про призначення допомоги, вона вказала правдиві відомості. Факт призначення допомоги підтверджує наявність у відповідача права на отримання такої допомоги на час звернення. Звертаючись в подальшому неодноразово з відповідними заявами, відповідач жодним чином не змінювала даних, які підлягають зазначенню в заяві, вказуючи про відсутність змін. Зазначила, що вищезазначена позиція кореспондується з висновками, викладеними в постановах ВС від 23.10.2019 року у справі №265/3794/17, від 26.06.2019 року у справі №265/3454/17, від 08.08.2019 року у справі №265/3399/17, від 04.09.2019 року у справі №265/2614/17, від 05.09.2019 у справі №265/4671/17. Також вказала на те, що будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в аварійному стані та є непридатним для проживання, що підтверджується актом обстеження від 14.07.2020 року та звітом від 16.06.2016 року. Апелянт також послалася на пропуск позивачем строку позовної давності так як з позовом про стягнення надміру виплаченої допомоги за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року позивач звернувся лише 13.12.2021 року.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 відповідно до довідки №5105/000410 від 22.10.2014 взята на облік УСЗН в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як внутрішньо переміщена особа.

У довідці зазначено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 . Разом з нею прибули: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є дітьми відповідача.

На підставі заяв ОСОБА_1 від 22.03.2017 року, 03.10.2017 року, 16.04.2018 року, 17.10.2018 року, 22.04.2019 року, відповідними рішеннями УСЗН в Приморському району м. Одеси, відповідачу призначено щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за періоди з: 22.03.2017 року по 21.09.2017 року; 03.10.2017 року по 02.04.2018 року у розмірі 1768 грн. щомісячно на двох осіб по 884 грн. кожному. З 16.04.2018 року по 15.10.2018 року; з 17.10.2018 року по 16.04.2019 року; з 22.04.2019 року по 21.10.2019 року у розмірі 2000 грн. щомісячно на двох осіб по 1000 грн. кожному.

16.10.2019 року за відповідним рішенням УСЗН в Приморському району м. Одеси відповідачу на підставі заяви призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 22.10.2019 року по 21.04.2020 року у розмірі 2000 грн. щомісячно на двох осіб по 1000 грн. кожному, та з урахуванням постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 відповідно до ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» у зв`язку з встановленням з 12.03.2020 року на всій території України карантину, допомогу відповідачу було призначено автоматично на період з 22.04.2020 року по 31.05.2020 року у розмірі 2000 грн. на двох осіб по 1000 грн. кожному.

26.06.2020 року відповідач знову звернулася до Управління соціального захисту населення Приморському району м. Одеси з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням Управління соціального захисту населення від 01.07.2020 року відповідачу відмовлено у наданні допомоги у зв`язку з тим, що сім`я володіє житловим приміщенням, яке розташоване в регіоні, іншому ніж тимчасово окуповані території.

Згідно з розпорядженням УСЗН в Приморському району м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 01.07.2020 №650314 ОСОБА_1 з вищенаведених підстав не має права на отримання допомоги з 03.10.2017 по 02.04.2018, з 16.04.2018 по 15.10.2018, з 17.10.2018 по 16.04.2019, з 22.04.2019 по 21.10.2019, з 22.10.2019 по 21.04.2020, з 22.04.2010 по 31.05.2020. У зв`язку з чим вирішено стягнути з останньої надмірно виплачені кошти за вказані періоди у розмірі 61 783,22 грн. Підстава: п. 11 постанови КМУ від 01.10.2014 №505.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.07.2020 року за ОСОБА_2 з 28.08.2008 року зареєстровано право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач надала позивачу звіт про технічний стан вказаного будинку згідно з яким за результатами обстеження від 18.07.2016 року, будинок АДРЕСА_1 знаходиться в аварійному стані.

Також відповідач надала позивачу акт обстеження будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 14.07.2020 року, складений старостою Рубцівського старостинського округу Безгудовим М.В., головним спеціалістом Грабовською О.Ф., діловодом. За вказаним актом при обстеженні вказаного будинку було встановлено, що будинок, який належить ОСОБА_2 має значні пошкодження, стіни завалені, немає вікон, дверей, зруйнована покрівля, відсутні комунікації, водопостачання, електроенергія. Будинок не придатний для проживання.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач свідомо погодилася отримати грошову допомогу, розуміючи неправомірність такого нарахування, оскільки при заповненні заяв про призначення допомоги зазначила, що ані в неї, ані у будь-кого з членів сім`ї у власності відсутнє житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року N 505 (далі Порядок N 505).

Відповідно до п. 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 6 Порядку N505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин, визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: наявності у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (редакція від 7 жовтня 2015 року).

Така редакція діяла до 03 червня 2017 року (дата набрання чинності ПКМУ N 370 від 31 травня 2017 року "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року N 505 і від 22 вересня 2016 року N 646").

З 03.06.2017 року абз. 2 п. 6 викладено в новій редакції: "грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року N 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного переліку с. Рубці входило до таких населених пунктів (п.28).

Після набрання чинності змін до п. 6 Порядку згідно ПКМУ від 31.05.2017 року, критерій наявності у членів сім`ї, отримувача державної допомоги, на праві власності житла по відношенню населеного пункту де воно розташоване до території проведення антитерористичної операції перестав враховуватись.

З матеріалів справи слідує, що допомога відповідачу вперше була призначена з 22.03.2017 по 21.09.2017 за зверненням останньої з заявою до позивача від 22.03.2017 року на підставі відповідного рішення від 25.04.2017.

Отже, на час набрання чинності нової редакції (03.06.2017) абз. 2 п. 6 Порядку N505, відповідачу вже була призначена допомога на період з 22.03.2017 по 21.09.2017, що не заперечується позивачем.

Відповідач в наступному звернулася до позивача з аналогічними заявами від 03.10.2017, 16.04.2018, 17.10.2018, 22.04.2019 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та останній було здійснено виплати з: 03.10.2017 по 02.04.2018 відповідно до рішення позивача від 06.11.2017; 16.04.2018 по 15.10.2018 відповідно до рішення позивача від 20.04.2018; 17.10.2018 по 16.04.2018 відповідно до рішення позивача від 05.11.2018; 22.04.2019 по 21.10.2019 відповідно до рішення позивача від 21.05.2019.

З усіх вищевказаних заяв відповідача на виплату допомоги вбачається, що вони мають форму типового бланку, який містить розділ «Інформація щодо наявності» в графі першій якого особа, яка звертається з заявою про призначення допомоги повинна вказати наявність у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції".

У вказаній графі відповідачем зазначено "НІ", що не суперечить положенням розпорядження КМУ від 02.12.2015 року N1275.

Графа про наявність у "будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/ частини житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану" в наданих позивачем відповідачу бланках заяв від 03.10.2017, 16.04.2018, 17.10.2018, 22.04.2019 відсутня.

Отже, після набрання 03.06.2017 року чинності новою редакцією абз. 2 п. 6 Порядку N505, позивач в бланк заяв про призначення щомісячної адресної допомоги не вносив відповідних змін у зв`язку з чим відповідачем заповнювалися саме ті бланки заяв, які надавалися позивачем.

Згідно з п. 11 Порядку N505, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру, внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.

У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Пунктом 12 Порядку передбачено підстави припинення виплати грошової допомоги з наступного місяця у разі: виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Водночас частиною першою статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року у справі N495/6560/15-ц та у постанові від 28.01.2019 у справі N 536/486/17.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року).

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи, що відповідач надавав саме ту інформацію, яка запрошувалася позивачем відповідно до наданих ним невірних бланків, апеляційний суд не вбачає в його діях факту зловживання.

Факт надання позивачем відповідачеві бланків заяв, які за своїм змістом не відповідали положенням постанови КМУ України від 31.05.2017 року не є свідченням недобросовісності дій відповідача, та не може бути поставлений йому у провину, що водночас свідчить про неналежне виконання позивачем своїх повноважень, що привело до призначення адресної допомоги за період з 03.10.2017 по 21.10.2019 з порушенням Порядку N 505.

Вбачається, що 16.10.2019 відповідач знову звернулася до позивача з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний шестимісячний строк.

Позивачем надано бланк заяви, яка містить розділ «Інформація щодо наявності: будь-кого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/ частини житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення». При написанні заяви та заповненні бланку у вказаній графі відповідачем зазначено "НІ".

Позивачем було здійснено нарахування адресної допомоги за шість місяців за період з 22.10.2019 по 21.04.2020 та з урахуванням постанови КМУ від 11.03.2020 №211 відповідно до ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» у зв`язку з встановленням з 12.03.2020 на всій території України карантину, здійснено автоматичне нарахування виплат за період з 22.04.2020 по 31.05.2020, загальний розмір яких згідно з довідкою позивача становив 16 000 грн.

Після звернення 26.06.2020 відповідачем до позивача з аналогічною заявою останнім 01.07.2020 здійснено перевірку та встановлено наявність у чоловіка ОСОБА_1 будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який не відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Отже, звертаючись з заявами від 16.10.2019 та 26.06.2020 року відповідачем було зазначено невірні відомості, які необхідні для призначення допомоги, що призвело до надмірних виплат за період з 22.10.2019 по 31.05.2020 в загальному розмірі 16 000 грн, які підлягають поверненню.

Доводи відповідача про те, що будинок, який належить її чоловіку на праві власності є непридатним для проживання не вливають на вирішення даного спору з огляду на те, що звіт від 18.07.2016 не є допустимими доказом в розумінні ст. 78 ЦПК України, оскільки непридатність для проживання житлового приміщення встановлюється відповідною комісією місцевого органу виконавчої влади та закріплюється в акті певної форми. Водночас акт обстеження будинку, який складений старостою Рубцівського старостинського округу, головним спеціалістом та діловодом, згідно з яким встановлено непридатність будинку до проживання було складено лише 14.07.2020, тобто вже після звернення з заявою про призначення виплат та здійснених позивачем нарахувань.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним з урахуванням доведеності позивачем вимог в частині повернення надмірно виплачених коштів, здійснених на підставі заяви відповідача від 16.10.2019.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - зміні, на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, зі зміною рішення та стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надмірно виплачених коштів у розмірі 16 000 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2022 року змінити.

Позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надмірно виплачені кошти у розмірі 16 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: