КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9187/2022 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 грудня 2021 року в справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа: Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», про визнання ордеру недійсним, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в:

В травні 2021 року Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (далі - ДП МОУ «Укрвійськбуд») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Філія «135 Домобудівельний комбінат» ДП МОУ «Укрвійськбуд», про визнання ордеру недійсним, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначило, що відповідач ОСОБА_1 згідно наказу директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» № 83 від 06.12.2017 року був прийнятий на посаду тесляра ЖКГ-1 Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд». 15.08.2018 року адміністрацією Філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» ОСОБА_1 виданий відомчий ордер № 0147 на зайняття з сім`єю з двох осіб на зайняття жилого приміщення (кімнати) № АДРЕСА_2 житловою площею 18 кв.м. Наказом директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» № 62 від 31.08.2020 року ОСОБА_1 звільнений з посади тесляра ЖКГ-1 Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Позивач вважаю, що виданий ОСОБА_1 ордер є недійсним, оскільки в ньому відсутня інформація про місце роботи відповідача на підприємстві, а також ордер на формою не відповідає зразку, який затверджений Постановою КМУ №498 від 20.06.2018 року. ДП МОУ «Укрвійськбуд» просило визнати недійсним виданий ОСОБА_1 ордер № 0147 від 15.08.2018 на вселення у кімнату АДРЕСА_2 , а також стягнути з нього заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з серпня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 16 714,96 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року у позові ДП МОУ «Укрвійськбуд» відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП МОУ «Укрвійськбуд» просить скасувати рішення суду , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що кімната АДРЕСА_2 має статус військового майна з 1999 року. Жодного рішення про вилучення та передачу вказаної кімнати до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади або інших органів, уповноважених управляти державним майном Кабінетом Міністрів України, не приймалося. Відтак, підстави для видачі ОСОБА_1 ордеру № 0147 від 15 серпня 2018 року на вселення у кімнату № 46 в гуртожитку по АДРЕСА_1 були відсутні. Навіть у разі наявності підстав для видачі такого ордеру, у директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» були відсутні повноваження на вчинення таких дій. Не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги. Після звільнення ОСОБА_1 з посади тесляра ЖКГ-1 Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» до його рахунків почали включати плату за послуги за проживання у гуртожитку на загальних підставах. Відповідач був обізнаний про необхідність укладення договору на проживання відповідно до розпорядження директора ДП МОУ «Укрвійськбуд» №3 від 01 квітня 2019 року «Про використання житлового фонду підприємства», але він проігнорував дане розпорядження.

В апеляційній інстанції представник ДП МОУ «Укрвійськбуд» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник третьої особи Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на балансі філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «135 Домобудівельний комбінат» перебуває будинок АДРЕСА_3 , що підтверджується актом приймання (передачі) будинків, споруд і територій військового містечка.

Відповідно до п. 4.2 Статуту ДП МОУ «Укрвійськбуд», зазначені житлові будинки є державною власністю і закріплюється за ДП МОУ «Укрвійськбуд» на праві господарського відання, з обмеженими правомочностями розпорядження щодо основних фондів та інших видів майна.

Відповідно до наказу Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» № 83 від 06.12.2017 року відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду тесляра ЖКГ-1 Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд».

На підставі наказу Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» від 15.08.2018 року № 26 ОСОБА_1 з сім`єю з двох осіб (він та його дочка ОСОБА_2 ) 15.08.2018 року адміністрацією Філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - «135 ДБК» був виданий відомчий ордер № 0147 на жиле приміщення площею 18 кв.м., що складається з 1 кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 .

Наказом директора Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» № 62 від 31.08.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади тесляра ЖКГ-1 Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» на підставі п.1 ст.35 КЗпП України за угодою сторін.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ДП МОУ «Укрвійськбуд».

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством. Єдиною підставою для вселення на надану в гуртожитку житлову площу є спеціальний ордер (ст.ст.128,129 ЖК України).

Цільове призначення гуртожитку полягає в тому, щоби тимчасово задовольнити потреби в житлі працівників підприємств, установ, організацій, а також осіб, які навчаються, на період роботи або навчання. Надання житлової площі в гуртожитку не лише тимчасово вирішує житлову потребу осіб, які потребують житла, але й забезпечує вирішення певних завдань виробничого (навчального) характеру, які постають на підприємстві, установі, організації або навчальному закладі.

Підстави і порядок визнання ордеру на жиле приміщення недійсним визначені у ст. 59 ЖК України.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним виданого ОСОБА_1 ордеру № 0147 від 15.08.2018 року на зайняття кімнати в гуртожитку, ДП МОУ «Укрвійськбуд» посилалося на відсутність у ордері інформації про місце роботи відповідача на підприємстві, невідповідність ордеру встановленому Постановою КМУ № 498 від 20.06.2018 року зразку, а також відсутність договору найму житлового приміщення.

Обставини, на які посилається позивач у своєму позові, в тому числі відсутність договору найму житлового приміщення не є правовою підставою для визнання недійсним виданого ОСОБА_3 ордеру.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» не довело, що ордер був виданий внаслідок подання відповідачем недостовірних відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, вчинення неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також інших порушень порядку і умов надання жилих приміщень.

Як встановлено судом і це визнають сторони, ОСОБА_1 на час видачі ордеру на вселення в гуртожиток працював у Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» теслярем ЖКГ-1. На підставі рішення адміністрації підприємства ОСОБА_1 був виданий відомчий ордер №0147 на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з перебуванням його у трудових відносинах із підприємством. Представник позивача визнає, що будинок по АДРЕСА_3 є гуртожитком.

ДП МОУ «Укрвійськбуд» посилається на те, що видачею оспорюваного ордеру порушуються його майнові права. ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах Філії «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» з 06 грудня 2017 року по 31 серпня 2020 року і не мав до звільнення заборгованості по оплаті за проживання та комунальних послуг. ДП МОУ «Укрвійськбуд» не позбавлене права ініціювати питання виселення ОСОБА_1 з гуртожитку на підставі ст. 132 ЖК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ДП МОУ «Укрвійськбуд» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 16 714,96 грн.

Як встановлено судом, після видачі ОСОБА_1 відомчого ордеру на зайняття кімнати в гуртожитку останній уклав 15.08.2018 року з Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» договір, в якому сторони визначили, що розмір щомісячної плати за надані послуги з утримання гуртожитку становить 8,37 грн. за квадратний метр кімнати, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 . Після звільнення ОСОБА_1 з Філією «135 ДБК» ДП МОУ «Укрвійськбуд» позивач збільшив розмір щомісячної плати за надані послуги з утримання будинку до 61,44 грн., посилаючись на розпорядження директора ДП МОУ «Укрвійськбуд» № 3 від 01 квітня 2019 року, яким визначені підстави для заселення у вільні кімнати гуртожитку мешканців та затверджений рахунок вартості їх проживання. Іншого договору про надання послуг з утримання гуртожитку ніж договору від 15.08.2018 року ОСОБА_1 не укладав. А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у визначеному розмірі.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання апелянта на те, що відповідач був зобов`язаний укласти договір на проживання та сплачувати плату за проживання у гуртожитку на підставі розрахунку вартості проживання, визначеного розпорядженням директора ДП МОУ «Укрвійськбуд» № 3 від 01 квітня 2019 року. Суд першої інстанції вирішив відповідно до предмету і підстав позову, дав належну та оцінку наданим сторонам доказам, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спріні правовідносини.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуДержавного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд`залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня2022 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.