печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

представника позивача: Радіонової Л.І.,

представника відповідача-1: Котляр Т.М.,

представника відповідача-2: не з`явився,

представника відповідача-3: Золотухіної Г.О.,

представника третьої особи-1: Глущенко О.М.,

представника третьої особи-2: не з`явився,

представника третьої особи-3: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, Національної поліції України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Дніпровського районного суду м. Києва, Київського апеляційного суду м. Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Прокуратури м. Києва (далі - відповідач-1, Прокуратура м. Києва), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2, ДКСУ), Національної поліції України (далі - відповідач-3, НПУ), в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку, визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь позивача втрачений середньомісячний заробіток у розмірі 144 000,00 грн., моральну шкоду у розмірі, визначеному судовою експертизою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2004 року, його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ст. 353 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі та конфіскації майна. Ухвалою Верховного Суду України від 13.07.2006 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2004 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2004 року скасовано, а кримінальну справу направлено на нове розслідування прокурору м. Києва. Вказує, що обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було скасовано постановою СУ ГУ МВС України в м. Києві від 07.11.2006 року та змінено на підписку про невиїзд, тобто у період з 23.01.2003 року по 07.11.2006 року він перебував під вартою. Так, відповідно до довідки Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України серії РАХ № 1881150 від 10.05.2017 року позивач станом на 10.05.2017 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Зазначає, що у серпні 2017 року він звернувся до Прокуратури м. Києва із заявою щодо стану додаткового досудового розслідування кримінальної справи № 18-123, проте на день звернення до суду з позовом відповіді отримано не було. Позивач вказує, що перед обранням щодо нього запобіжного заходу, мав намір працевлаштуватися на роботу, проте тривалий час був позбавлений такої можливості, а після звільнення зі слідчого ізолятору, тривалий час не міг знайти роботу через перебування у місцях позбавлення волі. На підставі п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач вважає, що має право на відшкодування заробітку, який міг би отримати за час тримання під вартою, навівши такий розрахунок: 3 200,00 грн. (мінімальна заробітна плата на час розгляду справи судом) х 45 (кількість місяців перебування під слідством та судом) = 144 000,00 грн. Щодо визначення розміру завданої моральної шкоди, ОСОБА_1 просить призначити судову експертизу з метою визначення розміру завданої йому моральної шкоди у зв`язку з незаконним засудженням.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2017 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко (Кирилюк) І.В .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.12.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

26.02.2018 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, Національної поліції України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, та підготовче засідання у справі призначено на 03.04.2018 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2018 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 03.05.2018 року.

03.05.2018 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 23.05.2018 року.

03.04.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про призначення у справі експертизи для визначення розміру завданої моральної шкоди.

11.04.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ДКСУ надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 проти позову заперечував, оскільки казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і жодної шкоди не завдавало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вказує, що на даний час відсутній виправдувальний вирок суду щодо позивача, а також інформація про закриття кримінальної справи, що виключає можливість відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 02.07.2018 року.

29.05.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника НПУ надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-3 проти позову заперечував, оскільки порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, і встановлення розміру грошових коштів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій цих органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Крім того, за інформацією, наданою ГСУ НПУ, 11.03.2010 року Заступником начальника слідчого відділу УБОЗ ГУМВС України в м. Києві Пурлінським Ю.В. кримінальну справу № 18-123 відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ст. 6, ст. 213 КПК України (у редакції 1960 року). Також вказує, що позивач не надав належних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Вважає, що НПУ є неналежним відповідачем у справі, оскільки оперативно-розшукові заходи щодо позивача здійснювалися УБОЗ ГУМВС України в м. Києві, а не НПУ.

29.05.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника НПУ надійшло клопотання про закриття провадження в частині відшкодування середньомісячного заробітку, оскільки в цій частині справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; клопотання про передачу справи за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

02.07.2018 року справу знято зі складу у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні та підготовче засідання призначено на 02.08.2018 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, Національної поліції України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури в частині стягнення втраченого середньомісячного заробітку в розмірі 144 000,00 грн. закрито.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача-3 про передачу справи за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено; клопотання позивача про призначення у справі експертизи залишено без розгляду та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України підготовче засідання було відкладено до 17.09.2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2018 року скасовано та справу направлено до суду для продовження розгляду.

Підготовче засідання у справі призначено на 26.03.2019 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2019 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.06.2019 року.

14.06.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи.

17.06.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні та підготовче засідання призначено на 31.10.2019 року.

10.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив ДКСУ, в якій позивач зазначає, що належним способом захисту його порушених прав є стягнення коштів за рахунок держави шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Вказує, що доводи представника відповідача-2 щодо обов`язковості вини заподіювача шкоди у деліктних правовідносинах є необґрунтованими, оскільки тримання особи під вартою без визнання такої особи винною у вчиненні злочину у подальшому, є преюдиційним фактом для відшкодування шкоди в даній категорії справ.

10.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив НПУ, в якій позивач зазначає, що посилання представника відповідача-3 з приводу того, що НПУ є неналежним відповідачем у справі є безпідставними, оскільки кримінальна справа перебуває у розпорядженні органів НПУ.

10.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідачів Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та Головного управління Національної поліції в м. Києві.

13.08.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про призначення у справі психологічної експертизи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-2, відповідно п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 24.02.2020 року.

24.02.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи.

В підготовчому засіданні 24.02.2020 року представником відповідача-3 подано клопотання про заміну неналежного відповідача НПУ на належного - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та залучення до участі у справі у якості співвідповідачів Дніпровського районного суду м. Києва, Київського апеляційного суду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача-3 про заміну неналежного відповідача відмовлено; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - третя особа-1, ГУ МВС у м. Києві), Дніпровський районний суд м. Києва (далі - третя особа-2 Дніпровський районний суд м. Києва), Київський апеляційний суд (далі - третя особа-3, Київський апеляційний суд) та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України підготовче засідання було відкладено до 30.06.2020 року.

26.02.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли докази направлення позовної заяви з додатками третім особам.

10.03.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ДКСУ надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-2 проти позову заперечував, оскільки казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і жодної шкоди не завдавало, тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вказує, що на даний час відсутній виправдувальний вирок суду щодо позивача, а також інформація про закриття кримінальної справи, що виключає можливість відшкодування шкоди на підставі Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

10.03.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшли докази направлення позовної заяви з додатками третім особам.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2020 року у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі експертизи відмовлено; визнано явку позивача обов`язковою та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України підготовче засідання було відкладено до 10.11.2020 року.

02.10.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського районного суду м. Києва.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року, у зв`язку із першою неявкою позивача та його представника, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 21.01.2021 року.

09.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді після судового засідання 10.11.2020 року, про відкладення розгляду справи.

04.01.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Київської міської прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 проти позову заперечував, оскільки позивачем не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та противоправними, на його думку, діями Київської міської прокуратури, не надано підтвердження негативних наслідків, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю органу досудового розслідування. Звертає увагу на те, що на підтвердження втрати середньомісячного заробітку позивач надає лише довідку про відсутність судимості, що свідчить про те, що позивач лише мав намір працевлаштуватися на роботу.

19.01.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії висновку експерта за результатами проведення психологічної експертизи № 2613/20-25 від 18.01.2021 року.

19.01.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2021 року приєднано відзив Київської міської прокуратури до матеріалів справи; приєднано до матеріалів справи копію висновку експерта за результатами проведення психологічної експертизи № 2613/20-25 від 18.01.2021 року та у зв`язку із задоволенням клопотання позивача, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України підготовче засідання було відкладено до 18.05.2021 року.

02.04.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Київської міської прокуратури надійшли пояснення на позовну заяву.

11.05.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Радіонової Л.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.05.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач на підставі п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з того, що розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи становить 6 000,00 грн., просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку, визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь позивача втрачений середньомісячний заробіток у розмірі 270 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 888 000,00 грн. (648 мінімальних заробітних плат), визначену за результатами проведення психологічної експертизи № 2613/20-25 від 18.01.2021 року; витрати за проведення психологічної експертизи № 2613/20-25 від 18.01.2021 року у розмірі 11 767,68 грн. та матеріальні збитки на відправку учасникам справи документів у розмірі 261,00 грн.

14.05.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського районного суду м. Києва.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2021 року пояснення представника Київської міської прокуратури на позовну заяву повернуто заявнику без розгляду; приєднано до матеріалів справи заяву позивача про уточнення позовних вимог та у зв`язку із задоволенням клопотання представника вілповідача-3, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України підготовче засідання було відкладено до 13.09.2021 року.

20.05.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського районного суду м. Києва.

21.05.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від Київського апеляційного суду надійшов лист про те, що Київський апеляційний суд не є учасником цивільної справи № 757/76591/17-ц.

11.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Київської міської прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 проти позову заперечував, оскільки позивачем не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та противоправними, на його думку, діяннями Київської міської прокуратури, не надано підтвердження негативних наслідків, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю органу досудового розслідування. Також представник відповідача-1 у відзиві зазначає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди, зроблений на підставі висновку експерта за результатами проведення психологічної експертизи № 2613/20-25 від 18.01.2021 року є необґрунтованим, оскільки під час проведення експертизи застосовано, у тому числі, методичний підхід, запропонований ОСОБА_3 , який з 29.01.2016 року не застосовується.

10.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-1 надійшло клопотання про направлення позовної заяви з додатками.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року приєднано до матеріалів справи: клопотання представника третьої особи-2 про розгляд справи за відсутності Дніпровського районного суду м. Києва; лист Київського апеляційного суду від 21.05.2021 року; клопотання представника третьої особи-1 про направлення позовної заяви з додатками; у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Апеляційного суду м. Києва відмовлено та у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 01.02.2022 року.

14.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 01.02.2022 року, за відсутності представника Київської міської прокуратури.

20.09.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 13.09.2021 року, за відсутності представника Київської міської прокуратури.

04.10.2021 року та 06.10.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського районного суду м. Києва.

29.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-1 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких представник ГУ МВС у м. Києві проти позову заперечував, оскільки позивачем не надано доказів наявності остаточного рішення у справі (виправдувального вироку), що виключає можливість відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, при винесенні рішення просив врахувати правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та розглядати справу за його відсутності.

25.01.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач на підставі п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з того, що розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи становить 6 500,00 грн., просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з Єдиного казначейського рахунку, визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь позивача втрачений середньомісячний заробіток у розмірі 292 500,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 4 212 000,00 грн. (648 мінімальних заробітних плат), визначену за результатами проведення психологічної експертизи № 2613/20-25 від 18.01.2021 року; витрати за проведення психологічної експертизи № 2613/20-25 від 18.01.2021 року у розмірі 11 767,68 грн. та матеріальні збитки на відправку учасникам справи документів у розмірі 261,00 грн.

28.01.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 01.02.2022 року, за відсутності представника Київської міської прокуратури.

01.02.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-3 надійшла заява, в якій остання просила провести підготовче засідання, призначене на 01.02.2022 року, за відсутності представника НПУ та призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, Національної поліції України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Дніпровського районного суду м. Києва, Київського апеляційного суду м. Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 22.09.2022 року.

04.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-3 надійшли пояснення щодо позову, в яких представник відповідача-3 проти позову заперечував, оскільки НПУ є неналежним відповідачем у справі, оскільки оперативно-розшукові дії щодо позивача проводилися ГУ МВС України в м. Києві. Вказує, що оскільки відсутня встановлена вина саме НПУ, як центрального органу управління поліцією, протиправність поведінки та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та заподіянням збитків, тобто не встановлено складу цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення шкоди, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року за клопотанням представника позивача приєднано до матеріалів справи довідку Військової частини НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 перебуває з 22.05.2022 року по теперішній час на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 07.12.2022 року.

04.10.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника третьої особи-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського районного суду м. Києва.

В судове засідання 07.12.2022 року з`явились представник позивача, представник відповідача-1, представник відповідача-2, представник відповідача-3 та представник третьої особи-1. Представник відповідача-2, представник третьої особи-1 та представник третьої особи-2 в судове засідання 07.12.2022 року не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи-2 у клопотанні від 04.10.2022 року просив розглядати справу за відсутності представника Дніпровського районного суду м. Києва.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представник відповідача-2, представника третьої особи-1 та представника третьої особи-2.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві та у заявах по суті спору підстав та просила їх задовольнити.

Представник відповідача-1, представник відповідача-2 щодо задоволення позову заперечували з викладених у відзивах підстав та просили в позові відмовити.

Представник третьої особи-1 щодо задоволення позову заперечував з викладених у письмових поясненнях підстав та просив в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, представників відповідачів, пояснення представника третьої особи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2004 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2004 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ст. 353 Кримінального кодексу України (далі - КК України 2001 року) та на підставі ст. 70 КК України 2001 року призначено покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі та конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю (том 1 а. с. 4 - 19).

Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 13.07.2006 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2004 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2004 року скасовано, а кримінальну справу направлено на нове розслідування прокурору м. Києва (том 1 а. с. 20 - 22).

Відповідно до довідки Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України серії РАХ № 1881150 від 10.05.2017 року ОСОБА_1 станом на 10.05.2017 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (том 1 а. с. 24).

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені ст. 1167 ЦК України.

Приписами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В силу приписів ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, вказані статті знаходяться між собою в причинно-наслідковому зв`язку. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаного органу.

Незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду повинна виражатися у недотримання чи порушенні цими органами встановлених законодавством певних правил і норм.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з реабілітуючими обставинами.

При цьому, враховуючи те, що положення ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містить вичерпний перелік підстав відшкодування державою шкоди та у матеріалах справи відсутні відомості про наявності таких підстав, зокрема, відсутній виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 або рішення, яким були встановлені факти незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування заходів кримінального провадження та закриття кримінального провадження або кримінальної справи щодо позивача, тому правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Звільнення ОСОБА_1 з-під варти не є реабілітуючою обставиною, тому не може також бути підставою для відшкодування як моральної шкоди, так і майнової у вигляді втраченого заробітку.

Отже, у розумінні положень ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ОСОБА_1 не є особою, яка має право на відшкодування шкоди.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, а незаконність діянь (рішення, дії чи бездіяльності) таких заподіювачів шкоди як органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (ст. 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду») є недоведеною, оскільки доказів вчинення дій останніми, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів позивачем не надано.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завершення процедури розгляду кримінальної справи щодо нього та прийняття і набрання законної сили відповідним судовим рішенням за наслідками її розгляду (закриття кримінального провадження або ухвалення вироку щодо останнього) або постанови слідчого про закриття кримінальної справи, у зв`язку із чим твердження позивача про незаконне та тривале тримання його під вартою також є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження неправомірності дій органів досудового слідства, заподіяння моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів.

За таких обставин суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а відповідачами не було надано суду доказів, які б підтверджували оплату інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 55, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 18, 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 200, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України, Національної поліції України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Дніпровського районного суду м. Києва, Київського апеляційного суду м. Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 19.12.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко