КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8505/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний су д в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

У листопаді 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про зобов`язання ОСОБА_2 вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :75:397:0039 площею 0,1 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що згідно чергового кадастрового плану стосовно кадастрового кварталу № 75:397 придбана позивачем ділянка межує із земельною ділянкою відповідачки з кадастровим номером № :75:397:0041.

У 2018 році відповідачка відповідно до розробленої на її замовлення технічної документації із землеустрою від 10 травня 2018 року здійснила поділ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :75:397:0041) на декілька земельних ділянок, в результаті такого поділу виникла нова земельна ділянка з кадастровим номером :75:397:0150 площею 0,0383 га.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно № 142112303 від 22 жовтня 2018 року виявилося, що відповідачка є власником трьохповерхового будинку за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 292,9 кв.м, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:75:397:0150 площею 0,0383 га, яка межує з ділянкою позивача.

Зазначає, що згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 02 травня 2018 року № 01-04/2018 встановлено, що розташування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :75:397:0041) відносно межі сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :75:397:0039) не відповідає вимогам пункту 3.25 Державних будівельних норм 360-92 "Містобудування".

Вказує, що розташування будинку відповідачки по межі земельних ділянок сторін у справі не відповідає чинним вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва, ДБН України та порушує права позивача на використання його земельної ділянки. Вказує, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Зазначає, що відповідачкою порушені вимоги чинного законодавства України з будівництва, оскільки не дотримана мінімально допустима відстань від найбільш виступаючої конструкції належного їй будинку до межі із земельною ділянкою позивача, яка має становити 1 метр, що не дає можливості позивачу використовувати та обслуговувати належну йому земельну ділянку відповідно до норм та вимог законодавства України, не дало можливості позивачу побудувати паркан по межі земельних ділянок. Атмосферні опади стікають по даху будинку відповідачки та потрапляють на ділянку позивача, натомість не потрапляють сонячні промені, що призводить до затінення та підвищення вологості на земельній ділянці позивача, що не дозволяє вирощувати дерева та рослини.

Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалити рішення, яким знести за рахунок ОСОБА_2 частину будинку за адресою АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером №:75:397:0150, таким чином, щоб найбільш виступаюча частина вказаного будинку знаходилась на відстані не менше ніж 1 метр від межі земельних ділянок з кадастровим №:75:397:0150 та з кадастровим №:75:397:0039.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Скаржник вказує, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не звернув увагу на докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про набуття позивачем земельної ділянки в той час, коли відповідачка вже була власницею земельної ділянки з кадастровим номером №:75:397:0150, з огляду на те, що на цю земельну ділянку ОСОБА_2 набула право власності у 2018 році внаслідок поділу земельної ділянки кадастровий номер№:75:397:0041. Натомість позивач придбав земельну ділянку за договором купівлі-продажу 21 лютого 2017 року.

Вказує, що судом не обгрунтовано взято до уваги висновок №7981 спеціаліста з будівельно-технічних досліджень Наугольної Н.І. від 15 серпня 2008 року, а доводи позивача щодо невідповідності цього висновку іншим доказам відхилені судом.

Посилається на порушення норм процесуального права, а саме того, що судом в порушення статті 107 ЦПК України не витребувано додаткових матеріалів для проведення судової експертизи, які вказані в клопотанні судового експерта від 05 березня 2020 року, а суд лише обмежився повідомленням сторін про наявність клопотання експерта.

Уважає, що через порушення вимог процесуального права суд першої інстанції при розгляді справи відмовився від встановлення дійсних обставин справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, знести за рахунок ОСОБА_2 частину будинку за адресою АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером №:75:397:0150, таким чином, щоб найбільш виступаюча частина вказаного будинку знаходилась на відстані не менше ніж 1 метр від межі земельних ділянок з кадастровим №:75:397:0150 та з кадастровим №:75:397:0039.

Вказує, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат становить 31 012,25 гривень.

Разом з апеляційною скаргою подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

17 серпня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

Вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зазначає, що всі клопотання позивача були вирішені судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом статті 170 ЦПК України, вказує, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках передбачених чим Кодексом.

Відповідачка вказує, що у цьому випадку підставами неможливості проведення судової експертизи стала саме бездіяльність представника позивача.

Уважає апеляційну скаргу безпідставною, рішення суду першої інстанції законним та вмотивованим.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду - без змін.

19 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, у якому вказує, що право власності на земельну ділянку з кадастровим №:75:397:0039 виникло раніше, ніж право власності відповідачки на земельну ділянку з кадастровим №800000000:75:397:0150 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , і воно має бути належним чином захищене в судовому порядку.

Вказує, що відповідачка на всіх етапах судового розгляду приховує від суду той факт, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 збудований нею самовільно, без отримання жодних дозвільних документів та погодження місця розташування будинку із власниками сусідніх ділянок.

Вказує, що висновок спеціаліста з будівельно-технічних досліджень Наугольної Н.І. №7981 від 15 серпня 2008 року не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №01-04/2018 від 02 травня 2018 року, складений ОСОБА_3 , спростовує результати досліджень, що вказані у висновку №7981.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не надано доказів, які саме його права порушуються внаслідок знаходження будинку відповідача на відстані менше ніж один метр від межі, а також не обгрунтовано підстав захисту прав лише у спосіб знесення найбільш виступаючої частина будинку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом установлено такі обставини.

З даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 лютого 2017року убачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 з кадастровим номером :75397:0039; цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку (том 1 а.с.9).

З даних висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 02 травня 2018року № 01-04/2018року убачається, що розташування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 на земельній ділянці (кадастровий номер :75:397:0041) відносно межі сусідської земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :75:397:0039) не відповідає вимогам пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині недотримання мінімальної відстані в 1 метр від стіни вказаного будинку до межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 ( кадастровий номер :75:397:0039) (том 1 а.с.15-21).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2009 року за ОСОБА_2 визнано право власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме житловий будинок під літерою «М», загальною площею 292, 9 кв.м, житловою площею 105,9 кв.м., розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 (том 1 а.с.33).

З даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №142112303 від 22 жовтня 2018 року убачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :75:397:0150 за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 (том 1 а.с. 23-24).

З даних висновку спеціаліста з будівельно-технічних досліджень № 7981, складеного 15 серпня 2008року, убачається, що будинок "М", розташований по АДРЕСА_2 , побудований з дотриманням протипожежних норм, санітарних вимог та з відступами від меж сусідніх ділянок, які передбачені будівельними нормами (том 1 а.с.34-36).

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишено без змін рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 здійснити відповідну перебудову збудованого нею будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельні ділянці із кадастровим номером :75:397 :0150 таким чином, щоб найбільш виступаюча частина будинку знаходилась від межі земельних ділянок з кадастровим номером :75:397:0150 та з кадастровим номером :75:397:0039 на відстані не менше ніж 1 метр (том 1 а.с.70-76, справа № 759/12872/17).

Постановою Верховного суду від 06 жовтня 2021 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишено без змін.

У справі №759/12872/17 судами установлено, що житловий будинок відповідачки, який вона отримала у спадщину, був збудований задовго до того, як позивач за договором купівлі-продажу придбав сусідню земельну ділянку, відтак позивач мав змогу врахувати всі забудови сусідів та врахувати всі обставини. У цій справі суд зробив висновок, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача перебудувати житловий будинок не відповідає ні вимогам закону, ні засадам добросусідства, оскільки позивачем не доведено обставин щодо порушення його права власності на майно у зв`язку із тим, що позивач посилається лише на недотримання відстані до межі при здійсненні будівництва.

Відповідно до окремих положень статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно частині 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила ( здійснює ) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила ( здійснює ) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила ( здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила ( здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Звертаючись із позовними вимогами у справі, що переглядається апеляційним судом, позивач вказує, що допущені відповідачкою вимоги чинного законодавства Україні з будівництва перешкоджають позивачу використовувати та обслуговувати належну йому земельну ділянку, не дало можливості позивачу побудувати паркан, атмосферні опади стікають по даху будинку відповідачки та потрапляють на його ділянку, значна висота будинку призводить до затінення та підвищеної вологості земельної ділянки позивача.

Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання позивачу незручностей або перешкод в користуванні належної йому земельною ділянкою.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо недоведеності обставин порушення його права власності на майно та доводами апеляційної скарги такий висновок не спростовується.

Доводи скаржника в частині помилкового висновку про набуття позивачем земельної ділянки в той час, коли відповідачка вже була власницею земельної ділянки з кадастровим номером №:75:397:0150, з посиланням на те, що на цю земельну ділянку ОСОБА_2 набула право власності у 2018 році внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером №:75:397:0041, натомість позивач придбав земельну ділянку за договором купівлі-продажу 21 лютого 2017 року, відхиляються апеляційним судом, оскільки є помилковими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зокрема, установлено та не спростовується сторонами, що державна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 за відповідачкою ОСОБА_2 проведена на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 серпня 2009 року, будинок розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером №:75:397:0150, яка утворились внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером №:75:397:0041, співвласником якої також була відповідачка.

Посилання позивача на дані висновку експерта будівельно-технічної експертизи від 02 травня 2018 року № 01-04/2018 року, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що цей висновок не підтверджує факт завдання позивачу будь-яких незручностей, а може свідчити лише про те, що частина будинку знаходиться менше 1 метра до сусідньої земельної ділянки.

З цих же підстав апеляційний суд відхилив клопотання скаржника про призначення судової будівельно-технічної експертизи на стадії апеляційного розгляду, ураховуючи, що вирішення експертом запропонованих скаржником у клопотанні питань, не є необхідним для з`ясування обставин, що мають значення у цій справі, зокрема щодо порушення прав позивача цією забудовою.

Враховуючи, що за статтею 15 ЦК України захисту підлягає лише порушене право, апеляційним судом не установлено правових підстав для задоволення позову позивача в обраний ним спосіб.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова