ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/875/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010900
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10361/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС в особі Тернопільської філії Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС в особі Тернопільської філії Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування 98 565 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 91 копійку (а.с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 08 березня 2020 року близько 06 години 40 хвилин на автодорозі Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка на 166 км.+750 м., поблизу населеного пункту с. Романівка, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ 110307 Славута д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Тернопіль, не впорався із керуванням та здійснив виїзд на смугу зустрічного транспортного потоку, де допустив зіткнення із автомобілем марки Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 , в напрямку м. Підволочиськ. У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної події, пасажир ЗАЗ 110307 Славута, ОСОБА_5 , отримав тілесні ушкодження та потрапив до КНП Тернопільська університетська лікарня. ОСОБА_1 понесла витрати на лікування, діагностику, реабілітацію та додаткові витрати зумовлені необхідністю придбання ліків, посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, стороннього догляду свого сина ОСОБА_5 , оскільки останній перебував у клінічній комі та не міг забезпечити себе самостійно ліками. ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 помер внаслідок отриманих травм у дорожньо-транспортній пригоді. 21 серпня 2020 року вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була забезпечена полісом №АО 5490248 в АТ СК ТАС. 15 липня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, за наслідками розгляду якої ПрАТ СГ ТАС порахувало 41 888 гривень у якості страхового відшкодування у яку увійшли наступні виплати: 28 338 гривень - моральна шкода, 13 550 гривень - витрати на поховання. Проте, кошти в розмірі 98565,91 гривень, як витрати на лікування на потерпілого відповідачем не виплачено, чим порушено права позивача, а тому відмову у їх виплаті позивач вважає незаконною. Відповідно до вимог ст.24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відтак, позивач просить задовольнити позов з наведених вище підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС в особі Тернопільської філії Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування відмовлено у повному обсязі (а.с. 200-205).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Самуляк Михайло Юрійович просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року у справі №607/10361/21 та ухвалити нове, яким стягнути з ПрАТ СГ ТАС на користь ОСОБА_1 у якості невиплаченого страхового відшкодування 98 565 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 91 копійку, посилаючись на те, що воно є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права (а.с. 208-217).

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Самуляк М.Ю. зазначив, що страхове відшкодування на яке позивач претендувала як мати померлого у ДТП є майном у розумінні Конвенції. У зазначенні статті 1 Протоколу №1 це актив, який складається з вимоги, щодо якої позивач стверджує, що вона має правомірне очікування, що воно буде реалізоване. ОСОБА_1 вважає, що відмова суду першої інстанції у виплаті страхового відшкодування позивачу не відповідає вимозі закону, а саме ст.1229 ЦК України, оскільки остання як матір і спадкоємець першої черги претендує на виплату страхового відшкодування. Потерпіла ОСОБА_1 надала до страхової компанії свідоцтво про народження свого сина, яке свідчить, що вона є спадкоємицею ОСОБА_5 . Інші спадкоємці до відповідача та суду не зверталися, тому, можна прийти до висновку, що відповідно до ст.1261 ЦК України позивач має право на спадкування страхового відшкодування. Крім того, відповідно до ст.24.1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, померлий ОСОБА_5 мав право на отримання страхового відшкодування, щодо його лікування. Згідно вимог ст.1229 ЦК України це право вимоги перейшло до позивача. Відтак, можна прийти до висновку, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, винуватця ДТП, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Приватне акціонерне товариство Страхова група ТАС в особі Тернопільської філії Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 своїм правом на відзив не скористалися.

Представник ОСОБА_1 адвокат Самуляк М.Ю. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його та ОСОБА_1 відсутності.

ПрАТ СГ ТАС в судове засідання не з`явилося, хоча належним чином було повідомлене про час, дату і місце проведення судового засідання.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розміщеними оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на веб-порталі судової влади України.

Згідно з частинами 11-12 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2020 року у справі №607/10768/20, із внесеним виправленням ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року, який залишений без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі та строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки (а.с. 16-31).

Як убачається із вказаного вироку … 08 березня 2020 року приблизно о 06 год. 40 хв. водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно несправним автомобілем марки ЗАЗ моделі 110307, н.з. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.2.9./а/ Правил дорожнього руху, згідно яких водієві заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та вимоги п.31.4.5/г/ ПДР, в порушення яких на одну/задню/вісь вказаного транспортного засобу було встановлено шини різних моделей, різної сезонності з різними малюнками протектора, що могло бути виявлено водієм в процесі огляду перед початком руху. Під час керування автомобілем водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб у разі її зміни, своєчасно відреагувати, та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3./б, д/ ПДР. Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок порушення вимог п.10.1. ПДР, рухаючись у напрямку м. Тернопіль за межами населеного пункту с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області, автодорогою Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, ОСОБА_3 , змінив напрямок руху автомобіля вліво, внаслідок чого керований ним автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307, н.з. НОМЕР_1 , перетнув горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1. вузька суцільна лінія, виїхав на смугу, призначену для руху в зустрічному напрямку. В цей час автодорогою Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка в напрямку до м. Хмельницький зі швидкістю 80 км/год. рухався технічно справний автомобіль Volkswagen моделі Vento, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем в межах своєї смуги, з одним дорослим пасажиром ОСОБА_6 , та двома малолітніми пасажирами. Внаслідок виїзду керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_3 створив аварійну дорожню ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія ОСОБА_4 , позбавивши його можливості запобігти своїми односторонніми діями настанню дорожньо-транспортної пригоди /далі - ДТП/ та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів на зустрічній відносно свого руху смузі. Порушенням водієм ОСОБА_3 вимог п.п.2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 31.4.5 (г) ПДР та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесного ушкодження, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження та ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого….

Вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Таким чином, не підлягає доказуванню обставини дорожньо-транспортної пригоди під час якої загинув ОСОБА_5 , а також винуватість ОСОБА_3 у її вчиненні, причинно-наслідковий зв`язок із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілому.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 , актовий запис №42, виданого 08 квітня 2020 року виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району тернопільської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 32).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , відповідний запис за №7, виданого Романівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с. 33).

Відповідно до інформації наданої КНП Тернопільська університетська лікарня Тернопільської обласної ради від 23 червня 2020 року №01-3/972, наданої на запит адвоката Самуляка М.Ю., ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 08 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року. За час лікування батьками пацієнта ОСОБА_5 за власні кошти було придбано медикаменти та вироби медичного призначення (а.с. 35-37).

Відповідно до наданих копій касових та товарних чеків, замовлення на дослідження аналізів, виданих медичною лабораторією Панакея, наданих позивачем, ОСОБА_5 у медичних закладах було придбано медикаментів та виробів медичного призначення, а також оплачено послуг на загальну суму 98565,91 гривень (а.с. 38-125).

Судом встановлено, що транспортний засіб марки ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 на момент ДТП був забезпечений у ПрАТ СГ ТАС згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 5490248 від 10 червня 2019 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 гривень. Розмір франшизи складає 0 гривень (а.с. 126).

15 липня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_9 звернулись до ПрАТ СГ ТАС із заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до якої ОСОБА_1 просила виплатити витрати понесені на лікування сина ОСОБА_5 у розмірі 98 565,91 гривень; витрати на поховання сина ОСОБА_5 у розмірі 13 550 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 28 338 гривень завданої смертю сина ОСОБА_5 (а.с. 8-13).

Як вбачається із страхового акту №09749/44/720 від 10 грудня 2020 року, затвердженого начальником Управління врегулювання страхових випадків з медичного та особистого страхування АТ СГ ТАС, зазначеним товариством прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 41 888 гривень, з яких: 13 550 гривень - витрати на поховання згідно наданих документів та моральної шкоди на суму 28 338 гривень, які позивачу було виплачено, що не заперечується та визнається нею, а тому не підлягає доказуванню. У виплаті витрат понесених на лікування сина у розмірі 98 565, 91 гривень відмовлено (а.с. 145-146).

Відповідно до інформації, викладеній у листі ПрАТ СГ ТАС від 10 грудня 2020 року №20161/7120, адресованій ОСОБА_1 , останній зазначеним страховиком відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не передбачено право членів сім`ї на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого (а.с. 128).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що системний аналіз норм ст.ст.22, 24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що витрати на лікування потерпілого відшкодовуються страховиком лише потерпілому внаслідок ДТП, а не іншим особам. Відповідачем не оспорювалось, що позивач понесла витрати на лікування свого сина ОСОБА_5 , однак, потерпілою від ДТП позивачка не являється, що виключає наявність підстав для виплати їй страхового відшкодування внаслідок ушкодження здоров`я. У зв`язку зі смертю потерпілої особи право вимоги на відшкодування таких витрат у позивачки настає відповідно до ст.ст.23, 1166 ЦК України до особи, заподіювача шкоди, яким є третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , відтак, суд вважав, що не підлягають до задоволення позовні вимоги до страхової компанії про стягнення страхового відшкодування на лікування потерпілого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів, з висновком суду першої інстанції повністю погоджується, оскільки суд у повній мірі врахував обставини справи і вірно застосував норми матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон).

У статті 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно статті 24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Отже, виходячи з системного аналізу норм статей 22-24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, дає колегії суддів вважати, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Особа, яка здійснювала лікування та догляд за потерпілим у ДТП та понесла витрати, має право після смерті потерпілого на компенсацію таких витрат від заподіювача шкоди відповідно до статей 23, 1166 ЦК України, яким є у даній справі ОСОБА_3 .

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №712/1503/17-ц (провадження №61-15710св18).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки до даних правовідносин слід було застосувати лише статтю 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо правомірного та законного очікування отримання активу не заслуговують на увагу з огляду на те, що ОСОБА_1 , яка здійснювала лікування та догляд за сином ОСОБА_5 та понесла витрати в сумі 98 565,91 грн. має право після його смерті на компенсацію таких витрат від заподіювача шкоди відповідно до статей 23, 1166 ЦК України, а не від страхової компанії, яка, в даному випадку, є відповідачем по справі.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 07 вересня 2022 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пунктів 2, 6 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Самуляка Михайла Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2022 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді