ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 712/2014/22
Провадження № 22-ц/821/1270/22
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

скаржник (боржник): ОСОБА_1

представник скаржника: адвокат Довбій Юрій Юрійович

особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович

стягувач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2022 року (винесену під головуванням судді Пироженка С.А. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст ухвали складено 15 липня 2022 року)у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення приватного виконавця,-

в с т а н о в и в :

28 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С., якою просив визнати неправомірним рішення приватного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №68615408 від 10 лютого 2022 року та зобов`язати приватного виконавця усунути допущені порушення шляхом скасування оскаржуваної постанови.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2018 року було задоволено позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління AT «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит № 29-2203/2007 від 31 травня 2007 року на загальну суму 61616,56 доларів США, яке набрало законної сили у встановленому порядку 08 жовтня 2018 року.

На виконання даного рішення судом видано виконавчий лист від 25 жовтня 2018 року № 712/16074/17.

Скаржник вказує, що 17 лютого 2022 року він отримав поштою копію постанови від 10 лютого 2022 року про відкриття виконавчого провадження (ВП) № 68615408, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. з примусового виконання вказаного вище виконавчого документа.

Вважає, що рішенням приватного виконавця під час виконання вказаного виконавчого листа, було порушено його права як сторони виконавчого провадження, оскільки стягувачем був пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому, на думку скаржника, приватним виконавцем з порушенням закону відкрито вказане виконавче провадження.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2022 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

За висновками суду першої інстанції, приватний виконавець 10 лютого 2022 року всупереч вимогам ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв рішення про відкриття виконавчого провадження №68615408 з примусового виконання виконавчого документа №712/16074/17 від 25 жовтня 2018 року, за яким був пропущений встановлений законом строк пред`явлення його до виконання, чим допустив порушення прав заявника.

Крім того, суд вказав, що в матеріалах ВП № 68615408 відсутнє будь-яке судове рішення, яким вирішено питання про поновлення банку строку пред`явлення виконавчого листа від 25 жовтня 2018 року № 712/16074/17 до виконання.

В апеляційній скарзі, поданій 22 серпня 2022 року, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк», вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням вимог процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення скарги, просило суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2022 року та постановити нову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про пропущення банком встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Особа, що подала апеляційну скаргу, зазначає, що виконавчий лист Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2018 року № 712/16074/17 перебував на виконанні у Соснівському відділі ДВС з 05 листопада 2018 року та був повернутий без виконання 14 вересня 2021 року, що, у розумінні ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та, в такому випадку, окремого судового рішення про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа не потребує.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 серпня 2018 року був задоволений позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит № 29-2203/2007 від 31.05.2007 на загальну суму 61616,56 доларів США, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку 08.10.2018 року.

На виконання вказаного рішення судом був виданий виконавчий лист від 25.10.2018 року № 712/16074/17.

08 січня 2021 року постановою головного державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

10 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 68615408 з примусового виконання вказаного вище виконавчого документа).

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року, "Ясіун`єне проти Литви" від 06 березня 2003 року, "Руйану проти Румунії" від 17 червня 2003 року, "Півень проти України" від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі "Агрокомплекс проти України" від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У частині першій статті 18 ЦПК України зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, та регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Частина перша статті 37 Закону «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону).

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року в справі № 910/18165/13 зроблено висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання, перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 336/1023/20.

Відповідно до пункту 20 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5) повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VІІІ. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Апеляційним судом у даній справі встановлено, що боржником ОСОБА_1 не оскаржувалася постанова про повернення виконавчого документа на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що свідчить про згоду боржника, як сторони виконавчого провадження із його змістом.

Отримавши постанову про повернення виконавчого листа на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» мав "легітимні сподівання" на пред`явлення відповідного виконавчого документа на примусове виконання у цей строк, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку із поверненням стягувачу виконавчого листа 08.01.2021 року, відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому звернувшись повторно із заявою про його примусове виконання 20 вересня 2021 року, стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого документа № 712/16074/17 до виконання.

Відтак, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2022 року ВП № 68615408 на підставі відповідного виконавчого листа є правомірною.

Отже, встановивши, що виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання протягом трьох років після його повернення стягувачу, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та встановивши, що приватний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вищенаведених обставин та положень закону не врахував в повній мірі, неповно з`ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. про відкриття виконавчого провадження № 68615408 від 10.02.2022 року з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/16074/17 від 25.10.2018 року.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду - скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» сплатило судовий збір в розмірі 2481,00 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Керуючись ст.ст. 141, 258,374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2022 року- скасувати та постановити нову.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» (, юридична адреса: 18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 320) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2481,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 26 жовтня 2022 року/