ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2340/22
провадження № 2/753/4040/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідачі) про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - спірна квартира).

Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач та його дружина ОСОБА_4 є власниками спірної квартири, у якій зареєстровані він, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (онук), та відповідачі ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_5 та її дочка від першого шлюбу ОСОБА_3 . З квітня 2016 року відповідачі в спірній квартирі фактично не проживають, однак з реєстрації за вищевказаною адресою не знялися, чим порушують майнові права позивача.

Ухвалою від 10.02.2022 суд залишив позов без руху з підстав подання позовної заяви без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України.

Ухвалою від 04.07.2022 суд відкрив провадження за даним позовом та призначивсправу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 05.09.2022, яке у зв`язку з неявкою учасників справи було відкладене на 31.10.2022.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково- просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, від вимог до ОСОБА_3 відмовився пославшись на те, що вона добровільно знялась з реєстрації за адресою спірної квартири. Також пояснив, що на даний час його син ОСОБА_5 знявся з реєстрації у спірній квартирі, а шлюб між ним і ОСОБА_2 розірваний в судовому порядку.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористались, від відповідачки ОСОБА_2 надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи, яка мотивована посиланням на діючий в Україні воєнний стан.

Позивач категорично заперечував проти відкладення розгляду справи, а тому з огляду на вимоги статті 223 ЦПК України та ураховуючи, що діючий в Україні воєнний стан не позбавляє учасників справи викласти свою позицію у письмовій формі, а наявні в матеріалах справи докази є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення, суд не знайшов підстав для відкладення розгляду справи та дійшов висновку про можливість її розгляду за відсутності відповідачів.

Заслухавши позивача та дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Позивачу та його дружині ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до пояснень, викладених у позовній заяві, та згідно з даними довідки форми 3, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" Дарницького району м. Києва станом на 07.09.2016, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання співвласників, їх сина ОСОБА_5 , двох його малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дружини ОСОБА_2 та дочки дружини ОСОБА_9 (а.с. 13).

Факт реєстрації місця проживання відповідачів у спірній квартирі на дату відкриття провадження у справі підтверджується витребуваними судом відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

У грудні 2021 р. ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Як стверджує позивач, відповідачі, будучи зареєстрованими у спірній квартирі, не проживають у ній без поважних причин з квітня 2016 р., їх особистих речей у квартирі немає, комунальних платежів вони не сплачують і участі в утриманні житла не беруть.

Вимоги позову обґрунтовані посиланням на норми цивільного законодавства, які регулюють відносини власності, закріплюють право власника вільно, на власний розсуд, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, використовувати житлову нерухомість (будинок, квартиру) для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї та інших осіб, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (статті 317, 319, 383, 321, 391 ЦК України, стаття 150 Житлового кодексу УРСР) та положення статті 405 ЦК України, якою встановлено сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом.

За положеннями цієї норми члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Зважаючи на предмет та підстави даного позову, саме на позивача покладається тягар доказування обставин, які відповідно до закону є підставами для втрати членом сім`ї власника житла права на користування ним.

З огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доказуванню у даній справі підлягає, зокрема, відсутність відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад один рік та відсутність між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою або інших умов припинення права користування нею.

На підтвердження вимог позову позивачем надано акт, підписаний ним та сусідами ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , у якому зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірній квартирі з квітня 2016 р.(а.с. 14).

Аналіз положень ЦПК України, які визначають правила доказування у цивільному процесі, дає підстави для висновку, що письмові свідчення осіб, які в якості свідків не допитувались, до присяги не приводились і про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань не попереджувались, можуть бути взяті судом до уваги як письмові докази з подальшою їх оцінкою згідно з правилами оцінювання доказів лише у разі засвідчення підписів таких осіб в установленому законом порядку.

Судом установлено, що підписи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вищевказаному акті не засвідчені в установленому законом порядку. Більше того, в акті відсутні усі фактичні дані, сукупність яких є підставою для припинення права користування житлом членами сім`ї (колишніми членами сім`ї) власника житла, зокрема причини залишення відповідачами спірного житла та непроживання у ній понад встановлені законом терміни, відсутність у відповідачів зацікавленості спірною житловою площею та відсутність між сторонами угоди щодо умов припинення права користування нею.

У позовній заяві позивач зазначав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зможуть підтвердити зафіксовані в акті обставини в судовому засіданні, проте клопотання про їх допит він не заявив і явку свідків в судове засідання не забезпечив, незважаючи на те, що саме з цієї підстави його позов було залишено без руху.

Зважаючи на викладене, акт про непроживання відповідачів у спірному житлі не відповідає критерію допустимості для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а інших доказів суду не надано.

З матеріалів справи також вбачається відсутність належних доказів припинення сімейних відносин між сином позивача та відповідачкою ОСОБА_2 .

Отже на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів і оцінки доданих до позовної заяви доказів суд дійшов висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 02.11.2022.