Справа № 456/391/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/811/2290/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 червня 2014 року о 00 год. 30 хв. на 625 + 930 м. автодороги Київ-Чоп у с. Гірне Стрийського району Львівської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2014 року у справі № 456/2565/14-ц ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122, 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Стверджує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, він отримав травми через які у нього різко погіршилося самопочуття і він був змушений звернутися за медичною допомогою, у зв`язку з чим витратив на стаціонарне лікування та купівлю медикаментів 15 517,51 грн. З наведених підстав, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути солідарно з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану шкоду у розмірі 10 017,51 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вважає, що висновок експерта № 1189 від 16 липня 2014 року не є належним та допустимим доказом наявності чи відсутності причинного зв`язку між заподіянням шкоди його здоров`ю та джерелом підвищеної небезпеки, оскільки такий складений в межах кримінального провадження з метою визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначає, що висновок складено лише на підставі виписки з медичної картки амбулаторного хворого, без дослідження іншої медичної документації, що, на його думку, свідчить про його неповноту. Вважає, що однією з причин, які можуть призвести до нейросенсорної приглухуватості є травма, яку, як він вважає, можна отримати без наявності зовнішніх слідів. Судом не враховано його пояснення про те, що до ДТП не мав жодних проблем зі слухом, до лікаря отоларинголога з приводу лікування не звертався. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 28 липня 2022 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 18 липня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 28 липня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 29 червня 2014 року та лікуванням гострої нейросенсорної приглухуватості, викривлення переділки носа, остеохондрозу шийного відділу хребта в період з 02 липня 2014 року по 11 липня 2014 року, та завданням позивачу у зв`язку з лікуванням майнової шкоди, а також взяв до уваги те, що ПАТ «Страхова компанія «Провідна» відшкодувала позивачу 45000 грн. завданої майнової шкоди за пошкоджений транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , а ОСОБА_2 відшкодував 5000 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пункт 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» серед іншого визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Відповідно до пункту 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі здоров`я, медичним лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.06.2014 о 00:30 год. на 625 + 930 автодороги Київ-Чоп, в с. Гірне Стрийського району Львівської області сталася ДТП за участю автомобіля марки «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем марки «Mitshubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122,124 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8078 вбачається, що ОСОБА_1 звертався у поліклінічне відділення Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де йому поставлено діагноз вегетосудинна дистонія по гіпертонічному тиску без слідів травми на голові (т. 1 а.с. 12).

Судом першої інстанції також встановлено, що з 02 липня 2014 року до 11 липня 2014 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 1-шій міській клінічній лікарні м. Львова з діагнозом гостра нейросенсорна приглухуватість, викривлення переділки носа, остеохондроз шийного відділу хребта, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (т. 1 а.с. 11).

Згідно з полісом № АС/4134189 від 15 серпня 2013 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», ліміт відповідальності за шкоду, задану здоров`ю становить 100000.00 грн.

12 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування № , в якій просив виплатити йому 15 517,51 грн. витрат, понесених ним на лікування.

З листа № 17-10/14518 від 26 листопада 2015 року вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що його витрати на лікування є необгрунтованими, не пов`язаними з лікуванням травм, отриманих ним під час ДТП, що сталася 29.06.2014 року.

Висновком експерта № 1189 від 16 липня 2014 року встановлено, що при обстеженні гр. ОСОБА_3 лікарями КМК ЛШМД 29 червня 2014 року було відмічено: «Без слідів травми на голові. Вегетосудинна дистонія по гіпертонічному тип». В період 02-11 липня 2014 року гр. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 1-й МЛК м. Львова з діагнозом: «Гостра нейросенсорна приглухуватість. Викривлення переділки носа. Остеохондроз шийного відділу хребта». При УЗД-обстеженні сонних та хребтових артерій у ОСОБА_1 15.07.2014 року були виявлені ознаки вертеброгенного дистального ангіоспазму більше зліва. При обстеженні потерпілого травматологом 14.07.2014 року вказано діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій шийного відділу хребта (С4-С6). Забій лівого колінного суглобу». На момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_1 виявлено синець на лівій гомілці спереду. Синець утворився від дії тупого предмета, міг виникнути від удару ногою до виступаючих частин зіткнення автомобілів 29 червня 2014 року. Синець відноситься до легкого ступеня тяжкості. Діагноз лікаря-травматолога поліклініки, вказаний 14 липня 2014 року «ЗЧМТ. Струс головного мозку…» при визначені ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не може бути прийнятий до уваги як непідтверджений об`єктивними неврологічними даними в період лікування хворого.

Вважаючи висновок експерта № 1189 від 16 липня 2014 року неповним, оскільки судово-медична експертиза проводилася лише з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не досліджуючи при цьому наявність причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та лікуванням ОСОБА_1 після ДТП, позивач звернувся з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи для вирішення питання, чи міг він отримати в результаті дорожньо-транспортної пригоди травми та ушкодження, з приводу яких він знаходився на лікуванні з 02.07.2014 року до 11.07.2014 року з діагнозом «гостра нейросенсорна приглухуватість, викривлення переділки носа, остеохондроз шийного відділу хребта».

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2016 року у справі призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз, на вирішення якої поставлено запитання: Чи міг ОСОБА_1 отримати в дорожньо-транспортній пригоді 29.06.2014 року, травми та ушкодження, з приводу яких він знаходився на лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі 29.04.2014 року та на стаціонарному лікуванні в період з 02.07.2014 року по 11.07.2014 року із діагнозами: «Без слідів травми на голові, вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу. Гостра нейросенсорна приглухуватість. Викривлення переділки носа. Остеохондроз шийного відділу хребта?» Якщо так, то який між ними існує причинно-наслідковий зв`язок?

26 січня 2017 року Львівським обласним бюро судово-медичних експертиз матеріали цивільної справи повернуто без виконання ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2016 року у зв`язку з ненаданням на клопотання експерта необхідної для вивчення комісією медичної документації про стан здоров`я ОСОБА_1 як до періоду дорожньо-транспортної пригоди, так і після ДТП.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року витребувано з Першої міської клінічної лікарні імені Князя Лева оригінал історії хвороби ОСОБА_1 за період перебування з 02.07.2014 року по 11.07.2014 року на стаціонарному лікуванні у Першій міській клінічній лікарні імені Князя Лева та оригінал історії хвороби ОСОБА_1 за період перебування з 03.04.2014 року по 14.04.2014 року на стаціонарному лікуванні у Першій міській клінічній лікарні імені Князя Лева.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 09 лютого 2018 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-медичної експертизи задоволено та призначено у справі судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено вищезазначене питання, однак ухвала суду також залишена без виконання.

В подальшому, ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення в даній справі комісійної судово-медичної експертизи.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 30 травня 2018 року клопотання ОСОБА_1 задоволено та призначено у справі комісійну судово-медичну експертизу із залученням лікарів-експертів відповідного фаху, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз, однак така також залишена без виконання.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи в даній справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2018 року у справі призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз.

На вирішення експертизи поставлено питання: «Чи міг ОСОБА_1 отримати в дорожньо-транспортній пригоді 29 червня 2014 року травми та ушкодження, з приводу яких він знаходився на лікуванні в амбулаторно-поліклінічному закладі 29 червня 2014 року та на стаціонарному лікуванні в період з 02 липня 2014 рокупо 11 липня 2014 року з діагнозом «Без слідів травми на голові. Вегетосудинна дистонія по гіпертонічному тип». В період 02-11 липня 2014 року гр. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у 1-й МЛК м. Львова з діагнозом: «Гостра нейросенсорна приглухуватість. Викривлення переділки носа». Якщо так, то який між ними існує причинно-наслідковий зв`язок?»

З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 13 від 12 березня 2019 року вбачається, що, враховуючи відсутність травми голови та носа, комісія не має судово-медичних даних для того, щоб стверджувати, що ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди 29 червня 2014 року отримав гостру нейросенсорну приглухуватість та викривлення переділки носа.

Разом з тим, вважаючи висновок комісійної судово-медичної експертизи № 13 від 12 березня 2019 року таким, що суперечить іншим доказам, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року клопотання ОСОБА_1 задоволено та призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Львівському обласному бюро судово-медичних експертиз.

На вирішення експертизи поставлено питання: «Чи міг ОСОБА_1 отримати в дорожньо-транспортній пригоді 29.06.2014 травму «Гостра нейросенсорна приглухуватість», з приводу якої він знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 02.07.2014 по 11.07.2014 із діагнозом: Гостра нейросенсорна приглухуватість. Якщо так, то який між ними існує причинно-наслідковий зв`язок?»

17 серпня 2019 року Львівським обласним бюро судово-медичних експертиз повернуто матеріали цивільної справи без виконання ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року у зв`язку з неможливістю проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи в КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» та необхідністю призначення такої в судово-медичне бюро будь-якої іншої області, оскільки головою комісії, яка проводила комісійну судово-медичну експертизу, за результатами якої склала висновок комісійної судово-медичної експертизи № 13 від 12 березня 2019 року, був начальник КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» Шевчук М.М.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Отже, підставами для призначення повторної експертизи є визнання висновку експерта необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Призначаючи повторну комісійну судово-медичну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що комісійною судово-медичної експертизою, за результатами якої складено висновок № 13 від 12 березня 2019 року, не досліджувалося наявність причинно-наслідкового зв`язку між настанням дорожньо-транспортної пригоди та лікуванням ОСОБА_1 , що має значення для повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На думку колегії суддів, призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи свідчить про наявність сумнівів у суду першої інстанції щодо правильності, повноти висновку комісійної судово-медичної експертизи № 13 від 12 березня 2019 року.

Однак, незважаючи на те, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено повторну комісійну судово-медичну експертизу, така проведена не була, і оскаржуване рішення суду ухвалене за відсутності висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведення якої суд вважав необхідним, про що судом першої інстанції 05.08.2019 року постановлялася відповідна ухвала.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також звернувся з клопотанням про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, з яким він уже звертався до суду першої інстанції, і яке судом першої інстанції було задоволене, мотивуючи його сумнівом щодо правильності висновку комісійної судово-медичної експертизи № 13 від 12 березня 2019 року із огляду на те, що раніше, до настання ДТП, що сталася 29.06.2014 року не звертався до лікарів з приводу зменшення чи втрати слуху, травми переділки носа.

Відповідачі ПрАТ СК «Провідна», ОСОБА_2 в судові засідання, які неодноразово призначалися судом апеляційної інстанції, і про які вони були належним чином повідомлені, не з`являлися, доводи апеляційної скарги не заперечили, заперечень щодо задоволення клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи не надали.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 березня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи задоволено, призначено у справі повторну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського обласного бюро судово-медичних експертиз (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Новгородська, 15Б).

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1.«Чи міг ОСОБА_1 отримати під час ДТП, яка сталася 29 червня 2014 року травми, що були причиною часткової втрати ОСОБА_1 слуху з приводу чого він знаходився на лікуванні з 02.07.2014 року до 11.07.2014 року з діагнозом «Гостра нейросенсорна приглухуватість»?

2.Чи існує причинно-наслідковий зв`язок між ДТП, яка сталася 29.06.2014 року і захворюванням ОСОБА_1 , з приводу якого він знаходився на лікуванні з 02.07.2014 року до 11.07.2014 року з діагнозом «Гостра нейросенсорна приглухуватість»?

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 56 від 16 листопада 2021 року встановлено, що у ОСОБА_1 наявні тілесні ушкодження: післятравматична лівобічна нейросенсорна приглухуватість, яка утворилася внаслідок дії тупого твердого предмета, яким могла бути подушка безпеки під час дорожньо-транспортної пригоди 29 червня 2014 року та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з вищезгаданою дорожньо-транспортною пригодою, про травматичний характер якої свідчить відсутність даних про паталогію органів слуху до травми (29.06.2014 року), наявність позитивної динаміки об`єктивного обстеження слуху (аудіометрії від 07.03.2019 року та 26.10.2021 року) та характер травми (однобічне порушення звукосприймаючого апарату), підтверджена об`єктивними клінічними даними та їх динамікою, може відповідати терміну, вказаному в ухвалі і згідно з п. 2.2.1 «а», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29 червня 2014 року, позивач зазнав тілесних ушкоджень, які призвели до гострої нейросенсорної приглухуватості, з приводу чого знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 02 липня 2014 року по 11 липня 2014 року.

На підтвердження понесених витрат на лікування, ОСОБА_1 надав суду першої інстанції розрахунок витрат на лікування ОСОБА_4 після ДТП 29.06.2014 року (т.2 а.с. 45), надав рецепти лікаря на придбання лікарських засобів, квитанції, товарні та фіскальні чеки на загальну суму 10 959.82 грн., які долучалися позивачем в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 57-74, т.2 а.с. 46-55).

В матеріалах справи міститься медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_1 , (т.1 а.с. 127-139), виписка з карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (т.1 а.с. 149-152), у яких зазначено перелік необхідних для лікування лікарських засобів, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого в період стаціонарного лікування з 04.04.2017 року до 14.04.2017 року з діагнозом: хронічна нейросенсорна приглухуватість зліва ( т.1 а.с. 192).

Необхідність придбання зазначених у рецептах лікарських засобів відповідачами, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростована належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, відповідачами, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, незважаючи на тривалий час розгляду даної справи, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не подано доказів на спростування зазначеної позивачем суми понесених позивачем витрат на лікування, яке він проходив у зв`язку з отриманням травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29.06.2014 року.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідач ПрАТ «СК «Провідна» визнала дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 29.04.2014 року, страховим випадком, що підтверджується відшкодуванням ПрАТ «СК «Провідна» майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в результаті даної ДТП.

В заяві про уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути шкоду, завдану внаслідок ДТП, що сталася 29.06.2014 року, солідарно зі страховика, ПрАТ «СК «Провідна» і винуватця ДТП, ОСОБА_2 .

Разом з тим, чинне на час виникнення спірних правовідносин цивільне законодавство і Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачали солідарної відповідальності страховика і страхувальника за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю потерпілого, а відтак ПрАТ «СК» Провідна» і ОСОБА_2 не можуть нести солідарну відповідальність за шкоду, завдану здоров`ю ОСОБА_1 , завдану внаслідок ДТП.

Законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди.

Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», то саме ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», як страховик винної особи, несе відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_1 , саме на страховика ПрАТ «СК «Провідна» покладено обов`язок відшкодувати потерпілому ОСОБА_1 завдану шкоду.

Враховуючи наведене, передбачений страховим полісом ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 100000.00 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10 017.51 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29.06.2014 року.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та позовних вимог ОСОБА_1 , то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 487.20 грн. судового збору за подання позову та 826.80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, 17 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11400 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір-доручення про надання правової допомоги № 1369 від 31 липня 2020 року, акт виконаних робіт № 1 від 16 червня 2022 року та дублікат квитанції № Р24АС0814 від 17 червня 2022 року.

За умовами договору-доручення про надання правової допомоги № 1369 від 31 липня 2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Лемеха та Партнери» та ОСОБА_1 , Адвокатське об`єднання за відповідну плату надає адвокатські послуги, які використовуються замовником.

Пунктом 5.1 договору-доручення про надання правової допомоги № 1369 від 31 липня 2020 року передбачено, що надані послуги затверджуються сторонами в акті виконаних робіт та наданих послуг та оплачуються замовником з розрахунку 1 година роботи дорівнює 1200 грн.

З долученого до матеріалів справи акту виконаних робіт № 1 від 16 червня 2022 року вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Лемеха та Партнери» надано ОСОБА_1 наступні послуги з правової допомоги: опрацювання матеріалів справи та підготовка апеляційної скарги (затрачено 5 год.), підготовка клопотання про призначення судово-медичної експертизи (затрачено 2 год.), участь в судовому засіданні (затрачено 0.5 год.), підготовка клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (затрачено 2 год.), на надання яких виконавцем затрачено 9.5 год.

Дублікатом квитанції № Р24АС0814 від 17 червня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 сплачено 11400 грн. на рахунок Адвокатського об`єднання «Лемеха та Партнери» згідно акту виконаних робіт № 1 від 16 червня 2022 року (т. 2 а.с. 241).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, з урахуванням всіх аспектів і складності справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/15357/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що співрозмірним, справедливим та обгрунтованим буде стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 6000 грн. витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, ціну позову та обсяг наданих адвокатом послуг, зважаючи на те, що зазначений в акті виконаних робіт час, затрачений на підготовку процесуальних документів, не відповідає часу, необхідному для їх підготовки, з огляду на зміст та обсяг підготовлених процесуальних документів, клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, адресованого суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 10017.51 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29.06.2014 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 487.20 грн. судового збору за подання позову, 826.80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 6000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 28.07.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П Цяцяк