Справа № 202/635/22
Провадження № 2/202/1131/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Ситника С.О.,

представника позивача адвоката Антоненко Т.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з серпня 2002 року по 05 червня 2008 року, день смерті ОСОБА_3 .. Батьку ОСОБА_3 ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями була його дружина ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину та донька ОСОБА_3 , яка 14.03.2008 року подала заяву про прийняття спадщини, однак спадкових прав за життя належним чином не оформила. Позивач зазначає, що він звернувся до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. із заявою щодо отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , однак, нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не надано оригіналів документів на квартиру АДРЕСА_2 , що унеможливлює видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частку квартиру загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 10 лютого 2020 року позов залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.

11 лютого 2022 року позивач усунув недоліки зазначені в ухвалі судді від 10.02.2022 року.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 11 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Також витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Антоненко Т.А. та витребувано у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 09 червня 2022 року судом задоволено клопотання представника позивача - адвоката Антоненко Т.А. та витребувано в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська матеріали цивільної справи № 202/3300/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., про встановлення факту родинних відносин, факту сумісного проживання, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Антоненко Т.А. в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяв, підтримала позовну вимогу та просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 19 лютого 2013 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Відповідно до наданої суду копії спадкової справи № 264/2008 року, заведеної до майна померлого ОСОБА_4 , державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 19.12.2012 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом в якому зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є спадкоємицею Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 .

Судом також досліджено копії спадкової справи № 2/2018 року, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матеріалів якої встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звертались ОСОБА_2 (заяви від 19.03.2018 року, від 06.04.2018 року) та ОСОБА_1 (заява від 15.09.2021 року).

В ході дослідження судової справи № 202/3300/18, встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, факту сумісного проживання, визнання права власності в порядку спадкування за законом, задоволено частково та встановлено факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був рідним дядьком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також даним рішенням суду встановлено відсутність підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , а також відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 , як за спадкоємцем третьої черги за законом, права власності на 1/2 частину цієї квартири, після смерті ОСОБА_3 .

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. від 15 вересня 2021 року вих. № 264, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки: 1) не встановлено факту родинних стосунків; 2) не підтверджено факту спільного проживання ОСОБА_1 з померлою, на день відкриття спадщини; 3) ОСОБА_1 не надані документи на нерухоме майно, що входить до складу спадщини.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2021 року, ухваленому по справі № 206/3941/21 ( провадження № 2/202/1263/21) встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з серпня 2002 року по день смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦК України) и спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, з наданої суду копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , а також інших, досліджених в ході судового розгляду, документів, встановлено, що ОСОБА_2 прощено шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, а також те, що, що він не є особою, яка у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину.

Отже, єдиним спадкоємцем, після смерті ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 , який у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

При цьому, на даний час продовжує існувати, зазначена нотаріусом, причина відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме відсутність у останнього правовстановлюючих документів на спадкове майно Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Однак, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно обґрунтується тим, що спадкодавець ОСОБА_3 отримала дане майно у спадок від свого батька, та за життя, нею не було оформлено своїх прав, шляхом держаної реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку.

Судом встановлено, що у позивача відсутні умови для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця.

При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи наведене, ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання за ним права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємнийзв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про визнання права власності в порядку спадкування, є обгрутованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,право власності на Ѕ частку квартири загальною площею 44,6 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський