Справа №461/32/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2022 року м.Львів
Галицький районний суд м. Львова
у складі головуючого судді Мироненко Л.Д.,
при секретарі судового засідання Бараняку В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користуваня житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач - є її колишнім чоловіком. Повідомила суду, що ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації уже тривалий час (понад два роки), оскільки перебуває за кордоном.
Зазначила, що комунальні послуги нараховуються на кількість прописаних осіб, при цьому відповідач такими послугами не користується, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Повідомила суду, що перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинять. Факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування об`єктом права власності. Крім того, внаслідок вказаних обставин, позивач не має можливості ортимати субсидію. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Рух справи в суді.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2022 року відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.
Позиція сторін по справі.
Позивач в судове засідання для розгляду справи не з`явився, подав клопотання про здійснення розгляду без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Конверт з ухвалою про відкриття провадження по справі, а також судові повістки повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За згодою позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Встановлені судом фактичні обставини справи.
Судом було встановлено, що витягом з розпорядження від 25 грудня 1995 р., №914, ОСОБА_1 надано дозвіл на проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 06 березня 2001 року, квартира за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та членам її родини - ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .
Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 грудня 2018 року, шлюб, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано.
З довідкою про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому, згідно довідки наданої Галицькою районною адміністрацією відділу житлового господарства від 20 лютого 2020 року, у вказаній квартирі зареєстровано: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (дочку позивача), ОСОБА_2 (колишнього чоловіка) та ОСОБА_3 (сина позивача).
Відповідно до листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 18 жовтня 2021 року, розглянувши звернення позивача, останні було повідомлено, що згідно Реєстру територіальої громади Галицького району м. Львова, в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи,- ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Актом фактичного проживання від 26 жовтня 2020 року визначено, що в кваритрі за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 фактично не проживає протягом року.
В матеріалах справи містяться заяви свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які повідомили, що відповідач в квартирі не проживає, всі витрати за оплату комунальних послуг сплачує ОСОБА_1 . Добровільно зніматись з реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_2 не бажає.
В матеріалах справи містяться квитації Львівського комунального підприємства «Старий Львів» на оплату житлово-комунальних послуг за січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року,червень 2020 року,липень 2020 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року. Платником вказаних послуг значиться позивач ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ).
Мотиви прийняття рішення судом.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, встановлено, що власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає в спірній квартирі, не веде нарівні із позивачем, як власником квартири, спільне господарство, позивач не чинив перешкод в користуванні квартирою, будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись спірною квартирою, судом не встановлено, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. При цьому судом врахована правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 16 листопада 2016 року, (справа № 6-709цс16), відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до положень ч. 1,3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо судових витрат.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.
Керуючись ст. 12,81,89,265 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовільнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко