ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1327/22 Справа № 199/7907/20 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у січні 2021 року, пред`явленим до ОСОБА_3 на предмет стягнення коштів, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-13, 85-103).

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (відповідач), з якою вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ще деякий час після смерті ОСОБА_4 проживала за вказаною адресою. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 401/4866/12 від 24 квітня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області (провадження № 22- ц/774/7917/13) від 01 серпня 2013 року, за позивачем визнано право власності на 3/4 частини квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_4 , а за відповідачкою визнано право власності на 1/4 частини зазначеної квартири в порядку спадкування, після смерті її чоловіка, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав, що відповідачка перешкоджала йому у користуванні квартирою, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/363/19 (провадження 2/199/1732/19) усунуті перешкоди позивачеві, у користуванні ним квартирою по АДРЕСА_1 , шляхом вселення його у квартиру, та зобов`язано ОСОБА_3 забезпечити доступ позивача до спірної квартири і надати ОСОБА_1 ключі від вихідних та інших дверей квартири. Проте, відповідачка добровільно не виконала рішення суду та перешкоджала його примусовому виконанню, внаслідок чого державним виконавцем на відповідачку був накладений штраф та позивач потрапив у спірну квартиру шляхом здійснення аварійного відкриття замків тамбурних дверей та дверей до квартири, про що було складений Акт державного виконавця. За час одноособового користування відповідачкою спірною квартирою утворилася заборгованість за наданими комунальними послугами перед КП "Теплоенерго" ДМР в сумі 19 213,54 грн., КП "Дніпроводоканал" ДМР в сумі 8 116,78 грн., ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" в сумі 2 663,00 гри. ОСББ "Кожем`яки-1" в сумі 5 351,20 грн. та КП "Жилсервис-2" в сумі 307,44 грн., а всього на загальну суму 35 651,96 грн., яку він сплатив в повному обсязі. Вважає, що відповідачка має відшкодувати витрачені ним кошти за комунальні послуги, оскільки він не проживав в квартирі та не користувався послугами, за які сплатив власні кошти. Також, вказував, що через створені відповідачкою перешкоди в користуванні квартирою він зазнав збитків у вигляді втраченої вигоди, а саме коштів за оренду квартири, яку він міг би здавати. Розмір втраченої вигоди визначений ТОВ "Українська оціночна компанія "Центр комплексних експертиз" та складає 268 086, 00 грн. Також позивач вказує, що дії відповідачки спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює у 80000,00 грн. Просив суд стягнути з відповідача кошти за сплачені житлово-комунальні послуги по утриманню квартири, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_1 , за період з моменту відкриття спадщини до дати вселення позивача в квартиру: перед КП "Теплоенерго" ДМР в сумі 19 213,54 грн., КП "Дніпроводоканал" ДМР в сумі 8 116,78 грн., ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" в сумі 2 663,00 гри. ОСББ "Кожем`яки-1" в сумі 5 351,20 грн. та КП "Жилсервис-2" в сумі 307,44 грн., а всього: 35 651,96 грн.; стягнути збитки в сумі 268 086,00 грн. в вигляді неодержаних доходів (упущену вигоду), які ОСОБА_1 міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право володіти, користуватися і розпоряджатися 3/4 частинами квартири, не було порушене; стягнути моральну шкоду у розмірі 80000, 00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права /а.с. 159-175 Том ІІ/.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року залуче6но до участі у справі ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.60, 61 Том ІІІ).

ОСОБА_2 не скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у стягненні коштів за сплачені житлово-комунальні послуги, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів за сплачені житлово-комунальні послуги, збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) та моральної шкоди у розмірі 80 000 грн., суд першої інстанції виходив з адекватності розміру моральної шкоди у 5 000 грн., недоведеності реальної можливості отримання грошових сум позивачем у вигляді доходу від здачі в оренду квартири в розмірі 268 086 грн., та безпідставності стягнення з відповідача витрат за комунальні послуги, як співвласника квартири.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації смертей 10 жовтня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 1627, та Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровської області 10 жовтня 2011 року видане свідоцтво про смерть (а. с. 15 Том І).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входила квартира АДРЕСА_4 , що належала ОСОБА_4 на праві власності.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року по справі № 401/4866/12 (провадження 2/199/369/13) визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини спірної квартири в порядку спадкування після смерті його батька, ОСОБА_4 , а також визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 спірної квартири в порядку спадкування, після смерті її чоловіка, ОСОБА_4 (а. с. 24-33 Том І).

Статтею 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненнісвоїх правта виконанніобов`язківвласник зобов`язанийдодержуватися моральнихзасад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За ч. 1 ст. 356 ЦК Українивласність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).

Також положення щодо права власності та його захисту знайшли відображення у міжнародних актах, згоду на які надано Верховною Радою України, зокрема у Протоколі № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно із ч. 1ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Водночас норми цивільного законодавства передбачають певні обов`язки власників, зокрема ч. 4 та ч. 5 ст. 319 ЦК України, відповідно до яких, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Проте, як встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2019 року по справі № 199/363/19 (провадження 2/199/1732/19), відповідачка вчиняла неправомірні дії, спрямовані на перешкоджання позивачу у володінні та користуванні спільною квартирою, у зв`язку з чим суд ухвалив усунути перешкоди позивачеві у користуванні ним квартирою АДРЕСА_5 , шляхом вселення його у зазначену квартиру, та зобов`язати ОСОБА_3 забезпечити доступ позивачеві до спірної квартири та надати ОСОБА_1 ключі від вихідних та інших дверей квартири (а. с. 52-55 Том І).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Будучі обізнаною про зміст рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2019 року, відповідач не виконала його добровільно, у зв`язку з чим воно підлягало примусовому виконання в межах виконавчих проваджень, відкритих на підставі двох виконавчих листів. Під час виконавчого провадження державним виконавцем були винесені постанови про накладення на відповідача штрафу за невиконання вимог виконавчих документів, а саме: постанова від 31.05.2019 р. ВП 59094306 (а.с. 68-69 Том І), постанова від 11.06.2019 р. ВП 59094306 (а.с. 70-71 Том І), постанова від 31.05.2019 р. ВП 59094175 (а.с. 62-63 Том І), постанова від 11.06.2019 р. ВП 59094175 (а.с. 64-65 Том І).

За таких обставин суд першої інстанції, прийнявши доводи позивача, дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про тривалу неправомірну поведінку відповідача, спрямовану не перешкоджання позивачеві у реалізації його права власності на спірну квартиру.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1ст. 23 Цивільного кодексу Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Суд першої інстанції, враховуючи підтверджені доводи позивача про те, що неправомірна поведінка відповідача завдала йому душевних страждань у вигляді негативних емоцій - тривога, занепокоєння, стрес, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, що у житті позивача відбулися зміни та він був вимушений витрачати час та інші ресурси на відстоювання своїх прав в суді, участі в виконавчих діях та інш., вірно дійшов висновку про адекватність розміру моральної шкоди.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК Україниморальна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн. є надмірною, а тому, керуючись принципом розумності, справедливості і спірності, а також враховуючи характер порушення та його суть, суд першої інстанції зменшив розмір моральної шкоди до 5000,00 грн., з чим погоджується і колегія суддів.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 268 086,00 грн. в вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) не підлягають задоволенню, які ОСОБА_1 міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право володіти, користуватися і розпоряджатися ѕ частинами квартири, не було порушене.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 81 ЦПК України, безпосередньо на позивача покладений обов`язок факту наявності порушення з боку відповідача, наявність і розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками.

Згідно з усталеною судовою практикою, упущена вигода - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується (постанова Верховного Суду (ВС) в складі колегії суддів Касаційного господарського суду (КГС) від 12 листопада 2019 року № 910/9278/18).

При цьому, при визначенні розміру упущеної вигоди повинні враховуватися лише ті точні дані, які безперечно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином (постанова ВС у складі колегії суддів КГС від 25 червня 2019 року по справі № 910/422/18).Водночас наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанова ВС у складі колегії суддів КГС від 12 жовтня 2018 року по справі № 906/824/17.

Судом першої інстанції по матеріалах справи встановлено відсутність доказів, які б беззастережно підтверджували реальну можливість отримання грошових сум в розмірі 268 086,00 грн., зокрема, укладений договір оренди квартири, на умовах, які відповідають зазначеним позивачем (строк оренди та розміру орендних платежів), як і правомірно не взято до уваги звіт ТОВ "Українська оціночна компанія "Центр комплексних експертиз" в якості доказу розміру упущеної вигоди, оскільки у висновку використовуються дані які носять виключно характер припущення та залежать від подій відносно яких невідомо чи наступлять вони та коли, а також від волі третіх, невизначених осіб (наявність осіб, які погодяться орендувати спірну квартиру, на визначений у звіті строк, та сплачувати орендну плату у певному розмірі та строки).

У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача щодо стягнення збитків в сумі 268 086,00 грн. в вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) не підлягають задоволенню, як недоведені.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції також було встановлено, що у відповідності до положень ст. 390 ЦК України спірна квартира знаходиться у спільній частковій власності сторін, та позивач є власником 3/4 частки квартири, а відтак він зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна в розмірі 3/4 частки від загальної суми витрат.

Однак, з цими висновками суду колегія суддів погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст.160 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року (який діяв до 01 травня 2019 року) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 вчинялись перешкоди ОСОБА_1 у праві користуватись квартирою АДРЕСА_5 та в період з 06 жовтня 2011 року, тобто з моменту відкриття спадщини та до 26 грудня 2019 року, тобто до моменту фактичного вселення ОСОБА_1 до квартири, позивач у спірній квартирі не проживав і комунальними послугами не користувався, при цьому з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що за зазначений позивачем період та за фактичним користуванням житловою площею в квартирі відповідачем станом на 01 січня 2020 року утворилась заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у загальному розмірі 35 651,96 грн., з яких:

- КП Теплоенерго ДМР 19 213,51 грн.;

- КП Дніпроводоканал ДМР 8 116,78 грн.;

- ТОВ Дніпропетровськгаз збут - 2 663,00 грн.;

- ОСББ Кожем`яки-1 - 5 351,20 грн.;

- КП Жилсервіс-2 - 307,44 грн., що підтверджується рахунками про заборгованість, надісланими на адресу за фактичним місцем проживання ОСОБА_3 (а.с.73-76 Том І).

У відповідності до наданих у копії квитанції позивач 28 лютого 2020 року сплатив заборгованість по комунальним послугам на загальну суму 35 651,96 грн.(а.с.77 Том І).

Розв`язуючи позовні вимоги зі стягнення з відповідача на користь позивача вартості сплаченої суми заборгованості по житлово-комунальним послугам, колегія суддів приходить до висновку, що, в силу ст. 544 ЦК України, позивач має право на зворотну вимогу на відшкодування частини вартості сплаченого ним боргу, а саме: в розмірі 1/4 суми боргу за весь період заборгованості за послуги КП Теплоенерго ДМР від суми 19 213,54 грн., що складає 4 803,38 грн., та за послуги ОСББ Кожем`яки-1 від суми 5 351,20 грн., що складає 1 337,80 грн., оскільки ці послуги відносяться до сплати за їх споживання відповідно до частки співвласників у майні, що відповідає положенням ст. 360 ЦК України.

Інші послуги, як то КП Дніпроводоканал ДМР, ТОВ Дніпропетровськгаз збут та КП Жилсервіс-2(вивіз побутових відходів), підлягають оплаті у відповідності до фактичного їх споживання, а враховуючи, що відповідач у період з 06 жовтня 2011 ркоу по 26 грудня 2019 року фактично проживала за спірною адресою, та зворотнього нею при розгляді справи судом першої інстанції не доведено, тому колегія суддів приходить до висновку про відшкодування відповідачем на користь позивача сум 8 116,78 грн., 2 663,00 грн. та 307,44 грн., в повному обсязі.

Також колегія суддів приймає до уваги, що зі смертю відповідача ОСОБА_3 , у даних правовідносинах, які допускають правонаступництво, відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_2 , який звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , тому з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) належить стягнути сплачені ОСОБА_1 кошти за житлово-комунальні послуги за період з 06 жовтня 2011 року до 26 грудня 2019 року:

- КП Теплоенерго ДМР 4803,38 грн;

- КП Дніпроводоканал ДМР 8116,78 грн.;

- ТОВ Дніпропетровькгаззбут - 2663 грн.;

- ОСББ Кожем`яки-1 - 1337,80 грн.;

- КП Жилсервіс-2 - 307,44 грн.,

а всього - 17 228,40 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не враховані вимоги ст. 360 ЦК України, ст.ст. 68, 160 ЖК Української РСР та ст.ст.13,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та не враховано фактичне користування відповідачем комунальними послугами у спірній квартирі, а тому обставини, наведені вище колегія суддів вважає доведеними та обґрунтованими, з огляду на що рішення суду підлягає скасуванню в частині відшкодування на користь позивача відповідачем сплачених коштів за житлово-комунальні послуги за період з 06 жовтня 2011 року до 26 грудня 2019 року із частковим задоволенням позовних вимог позивача.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне, з підстав визначених ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу задовольнити частково.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року скасувати в частині відмови у стягненні коштів за сплачені житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачені кошти за житлово-комунальні послуги за період з 06 жовтня 2011 року до 26 грудня 2019 року:

- КП Теплоенерго ДМР 4803,38 грн;

- КП Дніпроводоканал ДМР 8116,78 грн.;

- ТОВ Дніпропетровькгаззбут - 2663 грн.;

- ОСББ Кожем`яки-1 - 1337,80 грн.;

- КП Жилсервіс-2 - 307,44 грн.,

а всього - 17 228,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 172,28 грн.

В іншій частині позовних вимог рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О. Макаров