Справа № 490/7243/20 Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О. А.
Провадження № 22ц/812/1052/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 грудня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

(надалі - АТ «Ощадбанк»)

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О. А. у місті Миколаєві зі складанням його повного тексту 26 жовтня 2022 року, по справі

за позовом

АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 21 903 грн 76 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за основним боргом, заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії, пені, 3 % річних від прострочених сум заборгованості та втрат від інфляції, що виникла в період користування позичальником кредитними коштами, наданими банком.

В обґрунтування позову банк зазначав, що позичальником ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг та оформлення платіжної картки 22 вересня 2015 року підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки, складовою якої є заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії, де встановлено граничні розміри кредитного ліміту.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної картки у визначені строки позичальник не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому у банка виникло право вимагати повернення основного боргу та процентів за користування кредитом з урахуванням пені, комісії за розрахунково-касове обслуговування, 3 % річних від прострочених сум заборгованості та втрати від інфляції.

Відзиву на позовну заяву відповідач не надав.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 червня 2021 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі.

У грудні 2021 року відповідач звернувся з заявою про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування поданої заяви вказував, що не отримував процесуальних документів та судових викликів, а також посилався на невідповідність постановленого судом рішення наявним обставинам справи та нормам закону.

Посилався на те, що при ухваленні заочного рішення суд безпідставно стягнув з нього заборгованість, не врахувавши, що розрахунок заборгованості за комісією починається до укладення ним договірних відносин із банком, в розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом відсутнє зазначення ставки, з якої її розраховано, а сам договір комплексного банківського обслуговування ним особисто не підписувався.

Посилався на відповідну судову практику.

У запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення позивач вважав її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки поданий ним позов є обґрунтованим.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2022 року заяву відповідача задоволено, а заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 червня 2021 року скасовано, а справа призначена до розгляду.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2022 року позов АТ «Ощадбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за основним боргом в сумі 14 997 грн 39 коп. та 1 437 грн 68 коп. судових витрат. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що відповідач розумів умови договору та правила надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, внаслідок чого вони не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, а тому наявні підстави лише для стягнення простроченої заборгованості за основним боргом, без урахування процентів за користування кредитом, комісії, пені та відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк», посилаючись на те, що рішення суду у частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, пені, комісії за розрахунково-касове обслуговування, 3 % річних та інфляційних втрат прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами, пенею, комісією, 3 % річних та втратами від інфляції зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені договором про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки разом з тарифами за користування платіжною карткою, заявою про встановлення відновлювальної кредитної лінії разом із таблицею сукупної вартості споживчого кредиту та повідомлення про такі умови кредитування, які підписані відповідачем. Зокрема, спростовується вищевказаними підписаними відповідачем документами, якими узгоджено нарахування базової відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 24% річних, зобов`язання сплатити комісії та штрафні санкції, із встановленням строків внесення щомісячних платежів, видачі платіжних карт та інших умов.

Зазначав, що підписання відповідачем заяви, таблиці про сукупну вартість кредиту та повідомлення про умови кредитування свідчать про його згоду та ознайомлення з умовами кредитування.

Вважав надані ним докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними, а тому зазначав про наявність підстав для стягнення процентів та інших платежів, у стягненні яких було безпідставно відмовлено місцевим судом.

На апеляційну скаргу відповідачем надано відзив, у якому він вважав її доводи необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 1 та 19 грудня 2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 2 жовтня 2012 року відповідач є клієнтом АТ «Ощадбанк» та з ним укладено договір №167506 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки на умовах тарифного пакету «Зарплатний», який включає також умови кредитування із підписанням у якості додатку до договору тарифів за користування цією платіжною карткою зі сплатою комісії за розрахунково-касове обслуговування (а.с.40-43).

В подальшому, 22 вересня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Ощадбанк» та відкриття поточного рахунку з використанням платіжного засобу, а також заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб із зазначенням кредитного ліміту в розмірі 15 000 грн, який не може перевищувати 35 000 грн та зі сплатою 24% процентів річних за користування кредитними коштами щомісячно, не пізніше 25 місяця числа наступного за звітним, крім користування коштами під час Грейс-періоду, та зі сплатою 0,001% річних під час користування коштами під час Грейс-періоду та комісії за розрахунково-касове обслуговування у строк, що відповідає строку дії платіжної картки, тобто на умовах, викладених в договорі №167506 від 2 жовтня 2012 року. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. (а.с.46-47).

Відповідно до п. 3.3 вищевказаного Договору Клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з Договором. В разі порушення строку сплати платежів за Договором Клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. Також вказаним пунктом передбачений обов`язок позичальника погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі закінчення строку дії платіжної картки та непродовження її на новий строк, відмови від отримання заробітної плати або відмови щодо пропозиції про зміну процентної ставки.

Також відповідачем підписано надану таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту відповідно до узгоджених в заяві ставок (а.с.48).

Одночасно позичальника проінформовано, що за несвоєчасну сплату обов`язкового щомісячного платежу в строки, визначені цією заявою, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (а.с.47).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії трьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами, остання з яких має термін дії до вересня 2019 року (а.с.132-134).

Відтак, договір, укладений між сторонами складається з договору про відкриття на обслуговування рахунку і випуск платіжної картки № НОМЕР_1 від 2 жовтня 2012 року, тарифів за користування платіжною карткою, відкритою по пакету «Зарплатний», заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії, повідомлення про умови кредитування, таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, які узгоджені з позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання вказаних договорів та заяв, щодо узгодження суттєвих умов кредитування таких, як розмір встановленого кредитного ліміту, строк кредитування, річна процентна ставка за користування кредитом, комісія та грошова відповідальність за невиконання умов договору тощо (а.с.40-49).

Будь-яких належних доказів на спростування особистого підписання цих умов позичальником ні до місцевого суду, ні до апеляційної інстанції не надано та не спростовано в інший допустимий спосіб.

Рішення суду в частині задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за основним боргом не оскаржено сторонами у справі та не є предметом апеляційного перегляду. В той же час переглядаючи судове рішення в частині відмови у задоволенні позову через відсутність погодження суттєвих умов договору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про доведеність банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, зокрема, процентів, комісії та пені, та вважає висновок суду першої інстанції, який зроблено ним за цими обставинами, помилковим.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Крім того за положеннями частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, позичальник повинен сплатити на користь кредитора неустойку (пеню чи штраф), яка нараховується у відповідності до статей 549-551 ЦК України у межах дії договору.

Коли ж боржник є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, то за частиною 2 статті 625 ЦК України він зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеного вбачається, що за умовами договору відповідач, як позичальник, повинен сплатити в межах дії картки, тобто до вересня 2019 року, проценти за користування кредитними коштами банка, комісію за розрахунково-касове обслуговування та пеню, визначену за умовами приєднання. Після закінчення дії договору, тобто за закінченням дії платіжної картки, позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний на вимогу банка сплатити суми лише у відповідності до положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, позивачем розраховано заборгованість за ставкою 24% річних за період з жовтня 2015 року по листопад 2019 року на сумі 5 078 грн 09 коп., що не суперечить узгодженій сторонами процентній ставці та умовам застосування Грейс-періоду. Тому, враховуючи що строк дії платіжної картки тривав до вересня 2019 року, проценти за користування кредитом слід розраховувати в межах даного строку, та зменшити нараховану банком суму на розмір платежів, нарахованих за жовтень та листопад 2019 року, визначив заборгованість позичальника зі сплати процентів за користування кредитними коштами у сумі 4 377 грн 94 коп. (а.с.7зв-8зв).

Щодо стягнення суми пені, то слід врахувати положення пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, яка визначає застосування до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) позовної давності в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) з урахуванням заяви відповідача можна лише у межах спеціальної позовної давності.

За такого, враховуючи, що згідно наданого розрахунку пеню за невиконання зобов`язань за договором нараховано за період з 26 серпня 2018 року по 5 листопада 2019 року, розмір пені слід зменшити в межах позовної давності на суму нарахувань за 4 дні серпня, вересень та жовтень 2018 року (тобто на 29 грн 59 коп.).

Відтак, з відповідача на користь кредитора слід стягнути суму пені, яка передбачена умовами договору, у розмірі 999 грн 52 коп..

При визначенні підстав та порядку нарахування комісії, потрібно керуватися положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», якими кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

З огляду на зміст приписів частин 1 та 2 статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку є нікчемною. Вказаний платіж є платою за послугу банку, вимагати придбання якої забороняла частина 3 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Тому така умова договору порушує публічний порядок.

За змістом позовної заяви та наданим на її підтвердження розрахунком і банківською випискою, вбачається, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення комісії як плати за РКО розрахунково-касове обслуговування, яке узгоджено з відповідачем згідно із встановленими тарифами, яка в той же час, є нікчемною умовою договору, внаслідок чого не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції.

За такого вимога про стягнення 18 грн 73 коп. комісії за РКО, яка хоча і погоджена з позичальником, але за своєю нікчемністю не підлягає задоволенню.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення на підставі статті 625 ЦК України, 3% річних за несвоєчасне погашення боргу, а також втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, то слід зазначити наступне.

Так, частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

З огляду на викладене, з урахуванням закінчення строку дії картки у вересні 2019 року включно та звернення банка до суду в жовтні 2020 року, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних, нараховані на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України за період з жовтня 2019 року по 29 вересня 2020 року в сумі 448 грн 68 коп., які помилково розраховані банком з урахуванням декількох місяців до закінчення строку дії платіжної картки та виникнення прострочки.

Стосовно вирахування втрат від інфляції, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині 1 цієї статті.

За такого, враховуючи що індекс споживчих цін за зазначений в позові період не перевищував 103% в жодному місяці, вимоги про стягнення втрат від інфляції задоволенню не підлягають.

Таким чином на підставі вищенаведеного рішення суду першої інстанції в частині відмови скасувати та ухвалити в цій частині нове у відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 4 377 грн 94 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 18 грн 73 коп. комісії РКО, 999 грн 52 коп. пені та 448 грн 68 коп. 3% річних від прострочених сум заборгованості. В частині стягнення комісії та втрат від інфляції відмовити.

Також, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ «Ощадбанк» слід змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 2 000 грн 17 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, та стягнути з відповідача на користь банку 2 686 грн 65 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2022 року в частині відмови скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про часткове задоволення вимог АТ «Ощадбанк» про стягнення процентів та пені, та відмовити у стягненні комісії та втрат від інфляції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 4 377 грн 94 коп. та пенею на суму 999 грн 52 коп., а також 448 грн 68 коп. 3% річних від прострочених сум заборгованості.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2022 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 2 000 грн 17 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення про стягнення тіла кредиту залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 2 686 грн 65 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова