Справа № 442/5302/21 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/3725/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Копняк С.М., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Крамара О.В. від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів - відмовлено. Заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду №442/5302/21 від 14.07.2021 у виді «Заборонити акціонерному товариству «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська), 54/19, код ЄДРПОУ - 21133352) здійснювати нараховувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відсотки за кредитом, а також застосовувати до нього будь-які інші штрафні санкції за картковим рахунком № НОМЕР_2 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі» - скасовано.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та винести нове, яким позов ОСОБА_2 задоволити та зобов`язати AT «Унівесал Банк» відновити залишок коштів на рахунку ОСОБА_2 , шляхом переказу на його рахунок № НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 76960 грн (сімдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят гривень) за рахунок власних коштів AT «Унівесал Банк».

Вважає рішення необґрунтованим та незаконним, так як суд першої інстанції дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, а саме рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним трактуванням норм матеріального права. Зокрема зазначає, під час здійснення несанкціонованих переказів, Відповідач не вжив достатніх заходів для того, щоб пересвідчитись чи дійсно Позивач є ініціатором переказів (Банк не просив у нього підтвердження для здійснення вказаних операції, не вимагав введення паролю чи електронного підпису чи будь-якого іншого способу ідентифікації Клієнта під час здійснення самих переказів, попри те, що розміри таких операцій були нетиповими та підозрілими для Позивача). Вказує на те, що Позивач даних платіжних операцій не ініціював та не вчиняв будь яких дій, котрі б могли призвести до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про вказані операції Клієнт одразу повідомив Банк та звернувся в правоохоронні органи із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, Позивачу за результатами розгляду його заяви про вчинення злочину присвоєно статус Потерпілого за ч.З ст. 190 КК України (шахрайство шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки). А той факт, що Клієнт заходив у свій додаток Monobank перед вказаними несанкціонованими списаннями не може бути доказом того, що саме він здійснив чи ініціював такі перекази, адже Позивач є активним користувачем даного додатку і протягом дня неодноразово міг здійснювати вхід у нього, щоб для приклад) перевірити баланс на рахунку тощо, не здійснюючи при цьому жодних переказів коштів, тому сам успішний вхід у додаток Клієнтом Банку не можна ототожнювати безпосередньо із здійсненням Клієнтом якихось фінансових операцій (у том) числі і переказами коштів). Наведене твердження Банку є безпідставним та нічим не підтверджується, хоча саме Банк повинен довести, що дії Позивача призвели до незаконного використанні інформації, яка дала можливість невідомим особам ініціювати платежі. Вважає, що лише наявність обставин та доказів, що їх підтверджують, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для відмови Банку у відновленні балансу на рахунку Клієнта до попереднього стану. У разі відсутності доказів такого сприяння, а такі докази у Відповідача відсутні, Позивач не повинен нести відповідальності за здійснення таких платіжних операцій, а Банк повинен відновити його баланс за свій рахунок.Особливої уваги заслуговує і єдиний доказ на який посилається Позивач. Так, у відзиві міститься таблиця, або як зазначає Відповідач "скріншот систем Банку", який має доводити, що 04.03.2021 для переказу коштів із рахунку Позивача, використовувався мобільний пристрій, який був закріплений за позивачем як основний пристрій використання Мобільного додатку з часу укладення Договору, а вхід у мобільний додаток було виконано за допомогою ПІН-коду, при цьому ПІН-коду був введений вірно з першої спроби.З приводу наведеного зазначає, що Позивач не заперечує того факту, що він протягом 04.03.2021 заходив у свій додаток Monobank, в тому числі перед і після вказаних несанкціонованих списань. Проте, вказане не може бути доказом того, що саме Позивач здійснив чи ініціював такі перекази, адже Позивач був активним користувачем даного додатку і протягом дня неодноразово міг здійснювати вхід у нього, щоб для прикладу перевірити баланс на рахунку тощо, не здійснюючи при цьому жодних переказів коштів, тому сам успішний вхід у додаток Клієнтом Банку не можна ототожнювати безпосередньо із здійсненням Клієнтом якихось фінансових операцій (у тому числі і переказами коштів). Наведене твердження Банку є безпідставним та нічим не підтверджується, хоча саме Банк повинен довести, що дії Позивача призвели до незаконного використанні інформації, яка дала можливість невідомим особам ініціювати платежі.Звертає увагу суду на те, що незаконні транзакції (списання) були вчинені 04.03.2021 в 16 год 35 хв, 16 год 40 хв та 16 год 49 хв, в той час, коли згідно з наведеним скріншотом, вхід в додаток Позивачем виконувався 04.03.2021 о 10 год 58 хв, 16 год.,12 хв, 16 год 19 хв, 16 год 2З хв, 16 год 53хв і 16 год 59 хв. Тобто, вхід в додаток Позивачем та проведення несанкціонованих транзакцій взагалі не співпадають в часі, що в свою чергу свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між вказаними подіями та спростовує твердження Відповідача про те, що списання були санкціоновані Позивачем. Проте суд так і не надав належної оцінку такому факту.Натомість, будь які докази, котрі б безспірно доводили факт сприяння Позивача втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції невідомими особами - відсутні.Крім того, зазначений у відзиві доказ - "скріншот з систем Банку" не мав судом братись до уваги, оскільки є недостатнім та недопустимим з огляду на те, що представник відповідача подав зазначений доказ у паперовій формі та такий повинен був бути засвідчений належним чином, а саме із проставленням напису «згідно з оригіналом», зазначенням дати, посади та ПІБ того, хто засвідчує, проставленням підпису і печатки.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.64 Конституції України, ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-266, 268 ЦПК України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що 12.05.2020 між ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк» шляхом підписання Анкети-заяви, було укладено Договір про надання банківських послуг Monobank. Підписавши цей договір, як ОСОБА_2 так і АТ «Універсал Банк», набули певних прав та обов?язків. Із квитанцій, які містяться при матеріалах справи, вбачається, що 04.03.2021 з рахунку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 здійснено три перекази коштів, а саме: о 16-35 год., на рахунок № НОМЕР_4 (Таскомбанк) -в сумі 27000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 1080 грн.; о 16-40 год., на рахунок № НОМЕР_4 (Таскомбанк) - в сумі 20000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 800 грн. та о 16-49 год., на рахунок № НОМЕР_5 (Таскомбанк) - переказано кошти в сумі 27000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 1080 грн. Із наведеного вище, вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку позивача, які б підтверджували, що саме банк здійснив недозволену або некоректно виконав платіжну операцію. Водночас відповідачем надано докази того, що 04.03.2021 для переказу коштів із рахунку позивача, використовувався мобільний пристрій, який був закріплений за позивачем як основний пристрій використання Мобільного додатку з часу укладення Договору. Окрім того, вхід у мобільний додаток було виконано за допомогою ПІН-коду, при цьому ПІН-код був введений вірно з першої спроби. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про підставність такого позову, як і не подано доказів яким чином відповідачем порушуються права позивача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», в якому просив зобов`язати АТ «Універсал Банк» відновити залишок коштів на рахунку ОСОБА_2 , шляхом переказу на його рахунок № НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 76960 грн. за рахунок власних коштів АТ «Універсал Банк».

Позовні вимоги мотивував тим, що 12.05.2020 між ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк» шляхом підписання Анкети-заяви, було укладено Договір про надання банківських послуг Monobank, та встановлено кредитний ліміт на суму 60000 грн. 04.03.2021 позивачу стало відомо, що з його рахунку № НОМЕР_3 здійснено три перекази коштів, а саме: 04.03.2021 о 16-35, на рахунок № НОМЕР_4 (Таскомбанк) - переказано кошти в сумі 27000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 1080 грн.; 04.03.2021 о 16-40, на рахунок № НОМЕР_4 (Таскомбанк) - переказано кошти в сумі 20000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 800 грн. та 04.03.2021 о 16-49, на рахунок № НОМЕР_5 (Таскомбанк) - переказано кошти в сумі 27000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 1080 грн. Зазначає, що даних переказів не здійснював та про вказані операції одразу повідомив Банк, а 05.03.2021 звернувся до Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення (номер кримінального провадження в ЄРДР 0000045 за ч.3 ст. 190 КК України). Не погоджуючись із відповіддю, яка надійшла (04.03.2021 о 19-30) на його електронну адресу з Банку, він 30.03.2021 скерував відповідачу претензію, в якій вимагав негайно відновити залишок коштів на його рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням вказаних вище операції, шляхом повернення на рахунок коштів в загальній сумі 76960 грн., однак відповідач відмовив у задоволенні претензії.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76).

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, - 12.05.2020 між ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк» шляхом підписання Анкети-заяви, було укладено Договір про надання банківських послуг Monobank. Підписавши цей договір, як ОСОБА_2 , так і АТ «Універсал Банк», набули певних прав та обов`язків. (а.с. 10-15).

З квитанцій, які містяться при матеріалах справи, вбачається, що 04.03.2021 з рахунку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 здійснено три перекази коштів, а саме: о 16-35 год., на рахунок № НОМЕР_4 (Таскомбанк) - в сумі 27000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 1080 грн.; о 16-40 год., на рахунок № НОМЕР_4 (Таскомбанк) - в сумі 20000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 800 грн. та о 16-49 год., на рахунок № НОМЕР_5 (Таскомбанк) - переказано кошти в сумі 27000 грн. та стягнуто комісію у розмірі 1080 грн. (а.с. 16-18, 19).

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку позивача, які б підтверджували, що саме банк здійснив недозволену або некоректно виконав платіжну операцію. Водночас відповідачем надано докази того, що 04.03.2021 для переказу коштів із рахунку позивача, використовувався мобільний пристрій, який був закріплений за позивачем як основний пристрій використання Мобільного додатку з часу укладення Договору. Окрім того, вхід у мобільний додаток було виконано за допомогою ПІН-коду, при цьому ПІН-код був введений вірно з першої спроби.

Колегія суддів, зважаючи на вказані вище докази та доводи сторін, вважає, що позивачем в жоден спосіб не доведено, що кошти з його карткового рахунку знято без його участі (не санкціоновано ним самим) і не спростовано доводів банку, що кошти переведені за допомогою пристрою (телефону) позивача і шляхом введення паролю з першої спроби.

Відповідно будь-яких доказів, які б вказували, що кошти були зняті сторонніми особами за допомогою відповідача чи через його необережні дії чи з вини його працівників, тощо, що давало б підстави для відповідальності відповідача, - немає.

Крім цього з відповіді Банку на звернення позивача (а.с. 20) додатково вбачається, що у своєму зверненні позивач вказав про те, що грошові кошти були переведені ним шахраям самостійно, що і стало причиною звернення, як до банку для блокування рахунку, так і в органи внутрішніх справ.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: С.М. Копняк

М.М. Шандра