Справа № 509/4660/21
20 квітня 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кочко В.К.,
за участю секретаря судового засідання Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт.Овідіополь заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
До суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якій ОСОБА_1 просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , 2011 р.н. разом з ним, а доньки ОСОБА_3 , 2015 р.н. з матір`ю.
В обрунтування вимог позивач зазначає, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.02.2022 р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено та вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , укладений 26.08.2011 р., зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №347. Однак, під час ухвалення рішення Овідіопольським районним судом Одеської області не вирішено питання про визначення місця проживання дітей.
Суд не вбачає необхідності для виклику сторін в судове засідання.
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення та задоволення заяви ОСОБА_1 з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Частинами 3, 4 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до вимог ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
15.01.2022 року ОСОБА_1 було подано у справі про розірвання шлюбу до суду додаткове пояснення до відзиву, в якому він зазначав, що за фактичною згодою подружжя вони визначили місце проживання дітей після розірвання шлюбу: син ОСОБА_4 , 2011 року народження, проживатиме з батьком, а донька ОСОБА_5 , 2015 року народження,- з матір`ю. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив зазначити в рішенні суду про те, що після припинення шлюбу син ОСОБА_4 проживатиме з батьком, а донька ОСОБА_5 - з матір`ю.
Фактичні обставини того, з ким проживають малолітні діти підтверджувались копією пояснень ОСОБА_1 дільничному інспектору поліції від 30.08.2021 року та копією Акту обстеження умов проживання від 31.08.2021 року, складеному органом у справах неповнолітніх, які були додані до відзиву.
Як вбачається з акту обстеження умов проживання, складеним 15.04.2022 р. представниками служби Великодолинської селищної ради малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вдома не було.
Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12. 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що при розірванні шлюбу судам необхідно визначати місце проживання дитини.
В п.п. 4,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.12.2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що « Оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу.
В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 р. У справі N 200/952/18 зазначено про наступне: «Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас місцевим судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами».
Керуючись вищевказаною правовою позицією при розгляді справи №339/143/20, ВС у постанові від 22.12.2021 року Верховний Суд нагадав, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Суди встановили, що між сторонами на момент розгляду справи був відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Зазначення у резолютивній частині рішення суду такого: «Малолітнього сина, залишити на проживання з матір`ю», не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю»
Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою».
На підставі вищевикладеного та, враховуючи встановлений ст.12 ЦПК України принцип змагальності сторін, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання про визначення місця проживання дітей та визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , 2011 р.н. разом з батьком, а доньки ОСОБА_3 , 2015 р.н. з матір`ю.
На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 133, 137, 141, 270, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .
На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Кочко В.К.