ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3585/21 Номер провадження 22-ц/814/4621/22Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.

розглянула в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Будігая Олександра Васильовича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2022 року, ухвалене суддею Стрюк Л.І., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову вказав, що сімейне життя не склалося, вони, як подружжя, втратили почуття любові один до одного, мають різні погляди на подальше життя, фактично не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо на даний час. Перебування у шлюбі є недоцільним та неможливим. Подальше перебування в шлюбі не відповідає інтересам обох сторін, може призвести до постійних сварок і конфліктів, які остаточно зруйнують повагу один до одного та можуть нашкодити спільним дітям. Спору щодо поділу майна подружжя немає. Позивач просить не застосовувати заходи щодо примирення подружжя, оскільки вони не будуть результативними.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області позов задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений 11.04.2007 року та зареєстрований у центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції за актовим записом №279.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Будігай О.В. подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за побажанням чоловіка у 2016 році відповідачка разом з дітьми переїхала на проживання до Словацької Республіки. Після переїзду сторони періодично бачилися під час приїзду позивача до м. Братислави, відповідачки до України, під час спільного відпочинку на курортах в інших країнах. Незважаючи на перерви у спільному проживанні, будь-яких підстав для сумніву у міцності шлюбу сторін не було.

Під час останнього перебування відповідачки в м. Полтаві у період з 19.12.2021 р. по 23.12.2021 р. будь-яких передумов щодо звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу не було.

В період часу з 28.12.2021 р. по 09.01.2022 р. сторони та їх діти перебували на відпочинку в іноземній країні, де позивач повідомив відповідачку про звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Вказує, що аргументація позивача щодо підставі розірвання шлюбу носить неправдивий або фіктивний характер.

Зазначає, що позивач на час подання позову та апеляційної скарги продовжує проживати у домоволодінні відповідачки, добре спілкується з відповідачкою, її матір`ю та дітьми.

Посилається на те, що позивач з незрозумілих причин відмовився від участі в судових засіданнях у справі, тоді як відповідачка виявила намір особисто приймати участь у суді.

Після постановлення ухвали суду від 12.01.2022 р. про надання строку для примирення у сторін з`явилися порозуміння щодо продовження спільного проживання однією родиною та позивачем була запланована поїздка на кінець лютого 2022 р. до своєї родини, яка мешкає в м. Братислава.

Про наміри позивача примиритися свідчить той факт, що жодна зі сторін не оскаржувала ухвалу суду від 12.01.2022 р.

Після початку введення воєнного стану з 24.02.2022 р. запланована поїздка позивача перенесена на невизначений термін.

В подальшому стосунки між сторонами почали погіршуватися, ймовірно на ґрунті неможливості виїзду позивача за кордон.

Сторона відповідача просить взяти до уваги, що вказані обставини суду повинна була довести до відома представник відповідачки адвокат Яресько Н.В., яка не вчинила таких дій з невідомих відповідачці причин.

Ухвалою суду від 14.07.2022 р. провадження у справі поновлено, призначено судове засідання на 14.07.2022 р., яке в подальшому перенесено на 02.08.2022 р.

26.07.2022 р. відповідачка каналами електронного зв`язку подала до суду заяву про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану, оскільки перебуває з доньками за кордоном, та має намір прибути до судового засідання задля спростування вимог позивача. Тоді як суд ухвалив рішення, яким розірвав шлюб між сторонами.

Вважає, що розгляд справи без участі відповідачки тоді як нею повідомлено про поважність причин неявки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є безумовною підставою для скасування рішення.

Також зазначає, що суд порушив вимоги п. 1 ст. 129 Конституції України, п.2 ч.3 ст. 2 ЦПК України, задовольнивши клопотання позивача та залишивши поза увагою заяви, подані відповідачкою.

Крім цього, вказує, що місцевий суд не перевірив, чи надсилав позивач копію заяви про скорочення строку на примирення на адресу відповідачки.

При розгляді справи суд не визначив, що явка сторін є необов`язковою, та з урахуванням поданих відповідачкою заяв від 25.06.2022 р., 27.06.2022 р., 26.07.2022 р. суд мав можливість відкласти або зупинити розгляд справи на період воєнного стану задля можливості прибуття відповідачки у судове засідання, або оголоосити перерву.

Також судом не була постановлена ухвала про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач відмовився від участі в судовому засіданні.

Розгляд справи проведено без повного фіксування технічними засобами, чим порушено п. 3 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.

Також вказує, що суд не з`ясував підстави у відповідачки щодо причин подачі позову про стягнення аліментів з позивача на утримання неповнолітніх дітей.

На думку представника відповідачки, зазначене свідчить про формальний та поверхневий підхід до розгляду справи про розірвання шлюбу.

Вказує, що не зрозуміло, яким шляхом суд першої інстанції встановив, що сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині втрати почуття любові один до одного, непорозумінь на побутовому ґрунті, на час розгляду справи проживають окремо, спільне господарство не ведуть, майнового спору не виникає.

Суд не встановив фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, не взяв до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей.

09.12.2022 р. до апеляційного суду від представника відповідача надійшли письмові додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній просить взяти їх до відома. ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею в апеляційному суді судові витрати на загальну суму 16238,48 грн.

14.12.2022 р. від позивача до суду надійшла заява по суті апеляційної скарги, в якій він категорично заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити без змін рішення місцевого суду.

15.12.2022 р. від представника відповідача на електронну пошту суду надійшли письмові заперечення щодо долучення до матеріалів справи заяви позивача.

Розгляд справи апеляційним судом проводиться в письмовому провадженні з урахуванням приписів ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369, п.4 ч. 6 ст. 19, ч. 13 ст. 7, практики ЄСПЛ, без повідомлення (виклику) учасників справи.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи підтверджено, що 11 квітня 2007 року центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 279 (а.с. 4-5).

Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6,9).

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині втрати почуття любові один до одного, непорозумінь на побутовому ґрунті, на час розгляду справи проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Майнового спору між сторонами не виникає.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.01.2022 року сторонам надано строк на примирення 6 місяців, але протягом наданого судом строку сторони не дійшли згоди щодо збереження сім`ї.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. з огляду на таке.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом послався на те, що сімейне життя не склалося, вони, як подружжя, втратили почуття любові один до одного, мають різні погляди на подальше життя, фактично не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо на даний час. Перебування у шлюбі є недоцільним та неможливим. Подальше перебування в шлюбі не відповідає інтересам обох сторін, може призвести до постійних сварок і конфліктів, які остаточно зруйнують повагу один до одного та можуть нашкодити спільним дітям. Спору щодо поділу майна подружжя немає. Позивач просить не застосовувати заходи щодо примирення подружжя, оскільки вони не будуть результативними.

Встановивши, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги представника відповідачки зводяться до незгоди з ухваленим рішенням та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді позивач наполягав на розірванні шлюбу, про що свідчать подані ним заяви (а.с. 19,33-34, 46, 71).

Судом першої інстанції за клопотанням сторони відповідача у відповідності до ст. 111 СК України вживалися заходи щодо примирення сторін строком на 6 місяців, що підтверджується ухвалою суду від 12.01.2022 р. (а.с. 20, 24).

Між тим, сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник відповідачки в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим.

Доводи представника відповідачки в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з рішенням суду, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Посилання представника відповідачки в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в порушення вимог закону розглянув справу без участі відповідачки, тоді як нею повідомлено про поважність причин неявки, та не взяв до уваги подані нею заяви, - на увагу колегії суддів не заслуговують, з огляду на таке.

Позивач та його представник у судове засідання на 02.08.2022 р. о 09:00 не з`явилися, попередньо представник позивача надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити (а.с. 46).

Відповідачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи 02.08.2022 р. о 09:00 шляхом вручення судової повістки її представнику ОСОБА_5 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 44) та відповідає положенням ч. 5 ст. 130 ЦПК України. Клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, відповідачка не подавала.

У судове засідання представник відповідачки ОСОБА_5 не з`явилася, попередньо подавши письмове клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з відсутністю відповідачки в м. Полтаві і неможливістю прибути до суду у зв`язку з воєнним станом, в якому також просила розглядати цивільну справу без застосування технічних засобів (а.с. 45).

Клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, від неї також не надходило.

Тоді як згідно положень ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За вказаних обставин місцевий суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Згідно довідки складеної секретарем судового засідання А.О.Артеменко, 02.08.2022 р. о 09:00 фіксування судового засідання по цивільній справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх сторін, які беруть участь у справі (а.с. 47). Зазначене відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Твердження представника відповідачки в апеляційній скарзі про те, що суд був зобов`язаний постановити ухвалу про заочний розгляд, також безпідставні, оскільки позивач не подавав клопотання про проведення справи в заочному розгляді.

Тоді як відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Обставин які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді цієї справи колегією суддів також не встановлено.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга представника відповідачки залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на наведене та на підставі ст. 141 ЦПК України понесені відповідачкою в суді апеляційної інстанції судові витрати покладаються на відповідачку.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Будігая Олександра Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді Л.І.Пилипчук

В.М.Триголов