Житомирський апеляційний суд
Справа №289/271/21 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 53 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 289/271/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 10 грудня 2017 року, о 14 год. 45 хв., на 135 км автодороги Овруч-Малин-Кочерів, з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний їй автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТзДВ « Страхове товариство «Домінанта».

Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 337237 грн. 66 коп., а величина втрати товарної вартості цього транспортного засобу визначена у сумі 30992 грн. 27 коп., що підтверджується висновком експертного дослідження від 15 грудня 2017 року.

Позивачка також вказує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва стягнуто з ТзДВ « СТ « Домінанта» на її користь 99500 грн. страхового відшкодування.

Таким чином, вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати їй різницю між розміром спричиненої шкоди та страховим відшкодуванням.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 268729 грн. 93 коп.

Окрім того, просила стягнути з відповідача на свою користь 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 268729 грн. 93 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2728 грн. 32 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Зоценко І.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи була подана заява про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи спір, суд зазначив, що відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби ( СOVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину.

Однак, Законом України від 18 червня 2020 року №731-ІХ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), який набрав чинності 17 липня 2020 року, фактично скасовано дію положень законодавства щодо автоматичного продовження процесуальних строків.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 10 грудня 2017 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме із цієї дати. Враховуючи, що позов подано 17 лютого 2021 року, суд повинен був залишити позовні вимоги без задоволення.

Позивачкою не доведено поважності причин пропуску цього строку, а перебування її на самоізоляції не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду

Також стверджує, що висновок експертного дослідження від 15 грудня 2017 року є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначено про можливу, а не кінцеву суму матеріального збитку, відтак цей висновок не є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження розміру матеріальної шкоди.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивачки, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2017 року, о 14 год.45 хв., на 135 км автодороги Овруч-Малин-Кочерів, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний позивачці автомобіль Audi Q7, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Винним у цій дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2 . На момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю « Страхове товариство « Домінанта».

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю « Страхове товариство « Домінанта» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 99500 грн.

При цьому, суд у рішенні встановив, що відповідно до висновку експертного дослідження від 15 грудня 2017 року №Д11/10 розмір завданої шкоди становить 337237 грн. 66 коп., а величина втрати товарної вартості автомобіля визначена у розмірі 30992 грн. 27 коп.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, врахувавши приписи частини 4 статті 82 ЦПК України, обґрунтовано виходив з того, що розмір матеріальної шкоди встановлений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року у розмірі 368229 грн. 93 коп. Таким чином, різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди та розміром страхового відшкодування становить 268729 грн. 93 коп, які відповідач в силу положень ст.1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 .

Колегія суддів також вважає обґрутованим висновок суду про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена позивачці внаслідок пошкодження її майна.

Врахувавши засади розумності та виваженості, суд вірно визначив розмір такої шкоди.

Під час розгляду справи відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARKS-CoV-2» ( із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено з 12 березня 2020 року карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СOVID-19)», розділ « Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: « під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину».

Врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 10 грудня 2020 року, а Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема, до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набув чинності 2 квітня 2020 року, з огляду на встановлені з 12 березня 2020 року карантинні обмеження, які діяли на час закінчення строку позовної давності, вимоги статті 257, частини 5 статті 267 ЦК України, пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та встановлені в судовому засіданні обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

При цьому, суд вірно зазначив, що приписи пункту 2 Закону України від 18 червня 2020 року №731, на які посилалася представник відповідача, стосуються положень ЦПК України.

Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: