Справа № 216/3051/22
провадження №2/216/2241/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Хомик І.І.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №6 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Чухонцевої Дар`ї Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

встановив:

Представник позивача адвокат Чухонцева Д.В. звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обґрунтовуючи позов тим, що 19 листопада 2021 року о 16.40 год по вул. Лермонтова в Центрально-міському районі м. Кривий Ріг, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль «TESLA MODEL S» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.3б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобіль «TESLA MODEL S» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Під час огляду транспортного засобу були встанолвені пошкодження, які зафіксовані в акті огляду транспортного засобу. Відповідно до акту виктнаних робіт від 29.11.2021 року вбачається, що виконавець ФОП ОСОБА_4 виконав відновлювальні роботи транспортного засобу на загальну суму 47 900,00 грн. Також, своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює в 20 000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд: стягнути з відповідачів на свою користь суму матеріального збитку в розмірі 47 900,00 грн, моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн, а також судові витрати.

У судове засідання позивач, представник позивача адвокат Чухонцева Д.В. не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні позову.

Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада».

Відповідач, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, надавши відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що з позовними вимогами не згодні, оскільки вони є необгрунтованими щодо стягнення моральної шкоди, не надано докази на підтвердження розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_2 .

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 19 листопада 2021 року о 16.40 год по вул. Лермонтова в Центрально-міському районі м. Кривий Ріг, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль «TESLA MODEL S» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отрималі механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Вказаними діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.3б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2021 року у справі № 216/7495/21 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль «TESLA MODEL S» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується актом огляду транспортного засобу в якому були зазначені пошкодження. Ремонт автомобіля здійснено ФОП ОСОБА_4 . Відповідно до акту виконаних робіт від 29.11.2021 року вбачається, що було замінено кришку багажника вартість якої 28 300 грн. та виконанні роботи по зняттю та встановленню скла вартість 1100 грн., покрас бампера вартість 4500 грн., слюсарні роботи вартість 3000 грн., покрас R заднє вартість 5000 грн., покрас кришки багажника вартість 6000 грн., на загальну суму 47 900,00 грн. Неправомірними діями відповідач завдав потерпілому моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які зазнав останній внаслідок пошкодженя належного йому автомобіля, в зв`язку з чим змінився звичайний розклад його життя, виникли незручності у повсякденному житті, та призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусилля з метою відновлення порушень прав та відшкодування завданих збитків, організації свого життя та яку він оцінює в 20 000 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода та позивачу було завдано матеріальних збитків.

За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно достатті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положеннястатті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченогостаттею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченогостаттею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з З аконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні позиції висловлені в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 490/5676/18, провадження № 61-11612св19 та Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 756/2632/17 провадження № 61-12032св19.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах ліміту відповідальності страховика.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченомуЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором абоЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, у межах страхового ліміту на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», згідно Електронного договору ОСЦПВНТЗ № ЕР/206691576.

Після настання ДТП ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та надав усі необхідні документи для здійснення йому страхового відшкодування, однак виплата не була здійснена.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 47 900,00 грн. на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`роз`яснено,що судмає врахуватихарактер таобсяг заподіянихпозивачеві моральнихі фізичнихстраждань,ступінь винивідповідача укожному конкретномувипадку,а такожінші обставини,зокрема,характер ітривалість страждань,стан здоров`япотерпілого,тяжкість завданоїтравми,наслідки тілеснихушкоджень,істотність вимушенихзмін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який будучи винним у ДТП, не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя позивача, а невирішеність питання викликає в нього моральні страждання.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачу була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, приймаючи до уваги визнання позову в частині стягнення моральної шкоди відповідачем, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги потерпілого в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 4000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи пропорційність задоволення вимог, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,00 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування», ст.ст. 2, 12, 13, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов представника позивача адвоката Чухонцевої Дар`ї Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за заподіяну у дорожньо-транспортній пригоді шкоди в розмірі 47 900,00 грн. (сорок сім тисяч дев`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 992,00 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні) солідарно.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.І.Хомик