Справа № 932/5740/21
Провадження № 2/932/423/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в здійсненні права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 26 липня 2021 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що йому на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2011 року по справі № 2-5605/11 належить право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . 10.08.2017 року право власності ОСОБА_1 було зареєстровано державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21891635, до 04.11.2019 року власником іншої Ѕ частини цієї квартири була ОСОБА_3 . Відповідно до технічного паспорту на зазначену квартиру її загальна площа складає 74,7 кв.м. і вона складається з: коридору №1, площею 9,7 кв.м.; житлової кімнати №2, площею 20,9 кв.м.; житлової кімнати № 3, площею 20,9 кв.м.; житлової кімнати №4, площею 9,9 кв.м.; кухні №5, площею 7,7 кв.м.; ванної №6, площею 3,8 кв.м.; вбиральні №7, площею 1,0 кв.м.; балкону І, площею 0,8 кв.м. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2018 року по справі № 200/17553/17 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був встановлений порядок користування приміщеннями у цій квартирі, згідно з яким виділено у користування ОСОБА_1 житлову кімнату №2, площею 20,9 кв.м.; ОСОБА_3 житлові кімнати №3, площею 20,9 кв.м. та №4 площею 9,9 кв.м. з встановленням за ОСОБА_1 права переходу до кімнати №2 через кімнату №3, залишивши в загальному користуванні коридор №1, площею 9,7 кв.м. кв.м., кухню №5, площею 7,7 кв.м., ванну №6, площею 3,8 кв.м., вбиральню №7, площею 1,0 кв.м., балкон І, площею 0,8 кв.м. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2019 року по справі № 200/19515/18 були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , усунуті перешкоди в користуванні ним виділеними за судовим рішенням у користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати № 2 через кімнату №3; виділеними у спільне користування з ОСОБА_3 коридором №1, площею 9,7 кв.м., кухнею №5, площею 7,7 кв.м., ванною №6, площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7, площею 1,0 кв.м., балконом І, площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 ; вселено ОСОБА_1 у вказану квартиру; зобов`язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 дублікат ключа від замку вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 ; вказане рішення було виконано і він був вселений державним виконавцем у квартиру.

Позивач у позові зазначає, що 04.11.2019 року право власності на іншу Ѕ частину цієї квартири було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання (догляду) ОСОБА_3 , укладеного між ними та нотаріально посвідченого 04.11.2019 року, таким чином, встановлений судом порядок користування приміщеннями у зазначеній квартирі між ним та ОСОБА_3 є обов`язковим для його виконання її правонаступником ОСОБА_2 18.05.2021 року він ОСОБА_1 , як особа похилого віку, доручив ОСОБА_4 доглядати за виділеними йому в користування приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1 , для виконання цього доручення він надав ОСОБА_4 довіреність, нотаріально посвідчену 18.05.2021 року, згідно із якою він надав довіреній особі право вільного доступу до вищевказаної квартири, проводити огляд квартири для потенційних орендарів чи покупців разом із потенційними покупцями чи орендарями. 10.06.2021 року приблизно о 10-00 год. ОСОБА_4 за його дорученням прибув до квартири АДРЕСА_1 з метою її огляду, але відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_4 не впустила, оглянути його паспорт та довіреність відмовилася і викликала патруль поліції за номером телефону «102», яким після приїзду було їй роз`яснено про порушення нею закону при недопущенні уповноваженої ним особи у приміщення квартири, що не вплинуло на відповідачку, в зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду із цим позовом, оскільки дії відповідачки є протиправними і такими, що обмежують його у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належною йому часткою квартири.

Посилаючись на зазначене, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить усунути перешкоди в розпорядженні ним житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати №2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 чинити йому у будь-який спосіб перешкоди у розпорядженні ним житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати №2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 шляхом допуску ОСОБА_1 до користування цими приміщеннями уповноважених ним осіб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 року для розгляду даної справи був визначений суддя Куцевол В.В., яким ухвалою від 02.09.2021 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

28.09.2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість. У відзиві відповідач зазначила, що в частині позовної вимоги щодо усунення перешкод у розпорядженні належною позивачу частиною квартири, а саме житловою кімнатою АДРЕСА_3 , правом проходу до кімнати № 2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 відсутній спір, так як жодних заперечень (перепон) з цього приводу з її боку не існує і не було, позивач має ключі від квартири та вільний доступ до неї і у будь-який час, особисто і на власний розсуд безперешкодно має можливість користуватися своєю власністю, тому відсутній предмет спору.

Відповідач у Відзиві зазначає, що в частині позовної вимоги щодо заборони відповідачу чинити перешкоди у розпорядженні належною позивачу частиною квартири, а саме житловою кімнатою АДРЕСА_2 квартири АДРЕСА_1 , правом проходу до кімнати № 2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 шляхом допуску позивачем до користування цими приміщеннями уповноважених осіб вона позов не визнає, так як відсутня її згода, як співвласника квартири з цього питання, позивач зазначає недостовірну інформацію, що вона створює перешкоди щодо розпорядження ним житловою кімнатою №2 вказаної квартири, докази цього відсутні. Посилання позивача щодо створення відповідачем перешкод у розпорядженні уповноваженими позивачем особами також не підтверджуються належними та допустимими доказами і тому не можуть бути враховані судом, позовна вимога щодо зобов`язання відповідача допускати до користування приміщеннями уповноважених позивачем осіб без згоди відповідача не може бути задоволена, оскільки надання позивачу у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, не здійснювалось у встановлений законом спосіб, в натурі частка в майні, що є у спільній частковій власності позивача та відповідача позивачу не виділялась, а рішенням суду було встановлено тільки порядок користування квартирою між позивачем та іншим співвласником, а отже право на частку в спільному майні не припинено, що зобов`язує позивача узгоджувати з відповідачем свої дії щодо здачі в оренду кімнати №2 та допуску до квартири його уповноважених осіб. Позивач не звертався до неї та не узгоджував питання щодо здачі в оренду своєї частки, як і не узгоджував з нею питання щодо допуску його уповноваженої особи до вказаної квартири, що перебуває у їх спільній частковій власності. Як слідує з тексту довіреності, доданої до матеріалів справи, позивач уповноважив громадянина ОСОБА_4 здати в оренду житлову кімнатою АДРЕСА_2 в квартирі АДРЕСА_1 та наділив уповноважену особу ОСОБА_4 такими правами як правом вільного доступу до вищезазначеної квартири, проведення огляду з потенційними орендарями чи покупцями, користуватися місцями загального користування, проводити поточний ремонт та іншими правами; проте свої дії про призначення уповноваженої особи ОСОБА_4 та здачі в оренду житлової кімнати №2 в квартирі він не узгодив з нею, як співвласником цієї квартири; матеріали справи не містять узгодження з нею питання щодо вільного доступу уповноважених позивачем осіб проходити з потенційними орендарями до вищезазначеної кімнати №2, робити огляд без присутності позивача, проводити без присутності позивача поточний ремонт та здійснювати інші дії зазначені в довіреності. Крім того, позивач згідно виданої довіреності намагається здати частину квартири в оренду без згоди відповідача, але не враховує той факт, що згідно ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, що входять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, домовленість з цього приводу між позивачем та відповідачем не здійснювалась.

Також відповідач у Відзиві на позов вказує на те, що в квартирі АДРЕСА_1 крім неї - відповідача ОСОБА_2 також зареєстровані та мешкають ще її неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та особа похилого віку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку та знаходиться на обліку в диспансері як онкохвора, має такі хронічні захворювання: ІХС кардіосклерозу атеросклеротичного, гіпертонічна хвороба II ступеню, злоякісна пухлина шийки матки; хронічний пієлонефрит; бронхіальна астма (важка течія), період загострення, є інвалідом ІІ групи. Її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хвора на нервову анорексію, виявлено стійку соціальну дезадаптацію, у неї виявлено стійкі помірні порушення психічних функцій; обмеження життєдіяльності 1,2 ступеню:, здатність до трудової діяльності - «дитина-інвалід»; потребує стороннього нагляду і у випадку задоволення судом позовної вимоги позивача щодо заборони відповідачу чинити перешкоди у розпорядженні належною йому частиною квартири шляхом допуску позивачем до користування приміщеннями уповноважених ним осіб без узгодження цього питання з відповідачем, будь-які сторонні особи, уповноважені позивачем, матимуть право в любий час та безперешкодно користуватися квартирою АДРЕСА_4 , цілодобово матимуть право на проведення огляду з потенційними орендарями чи покупцями, користуватися місцями загального користування проводити поточний ремонт та користуватися іншими правами, що будуть зазначенні у Дорученні або декількох Дорученнях наданих позивачем, та всі ці дії будуть відбуватися без згоди (узгодження) з відповідачем як зі співвласником, що буде порушувати права та інтереси інших зареєстрованих у квартирі осіб та можуть негативно вплинути на їх стан здоров`я, самопочуття, а також можуть нести реальну небезпеку для її неповнолітньої доньки та ОСОБА_3 . Відповідач вважає, що має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла, має право на створення безпечних умов проживання та користування житлом для своєї неповнолітньої доньки та особи похилого віку ОСОБА_3 , а в разі задоволення судом позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача допускати будь-яких уповноважених позивачем осіб без згоди з відповідачем права відповідача будуть грубо порушені, а також будуть порушені й права зареєстрованих та мешкаючих в цій квартирі неповнолітньої доньки відповідача, ОСОБА_5 та особи похилого віку ОСОБА_3 . Також, відповідач у Відзиві вказує на те, що позивачем невірно вибрано та сформульовано спосіб захисту, враховуючи той факт, що в натурі частка із майна, що є у спільній частковій власності позивача та відповідача позивачу не виділялась, взагалі такого способу захисту як заборона відповідачу чинити перешкоди у розпорядженні належною позивачу частиною квартири шляхом допуску позивачем до користування цими приміщеннями уповноважених осіб ст.16 ЦК та діючим законодавством України не передбачено.

22.10.2021 року до суду від третьої особи ОСОБА_3 надійшли письмові Пояснення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість. 08.11.2021 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення позивача, в яких він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

11.11.2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відвід судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Куцевола В.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Куцевола В.В. від 12.11.2021 року дана цивільна справа передана до відповідної канцелярії суду для вирішення питання про відвід іншим суддею, який не входить до цього складу суду, визначеним у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2021 року заява відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Куцевола В.В. від розгляду даної цивільної справи задоволена, цивільна справа передана до канцелярії суду для визначення головуючого судді в порядку ст. 33 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою від 02.12.2021 року дана цивільна справа була прийнята суддею Кудрявцевою Т.О. до свого провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального провадження з призначенням проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2022 року, за заявою відповідача, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Адміністрацію Шевченківського району Дніпровської міської ради.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про участь її у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

17.08.2022 року, 28.08.2022 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення у справі.

16.09.2022 року до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на письмові пояснення позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 з представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у Відзиві на позовну заяву та зазначаючи про необгрунтованість позову.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданій суду заяві просила розглядати справу у її відсутність.

В судовому засіданні представник Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради просив вирішити справу з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , в дане судове засідання представник не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши учасників справи та їх представників, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі Петриченко проти України (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно Конвенції ООН «Про права дитини»: Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.(стаття 27). Відповідно Закону України «Про охорону дитинства» - Кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист її гідності.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2011 року, ухваленим у цивільні справі № 2-5605/11 за позовом ОСОБА_1 до Бабушкінськорї районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності, за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . 10.08.2017 року право власності ОСОБА_1 на частину вказаної квартири було зареєстровано державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21891635, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.08.2017 року.

До 04.11.2019 року власником іншої Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 .

Відповідно до технічного паспорту на зазначену квартиру, її загальна площа складає 74,7 кв.м., і квартира складається з: коридору №1, площею 9,7 кв.м.; житлової кімнати №2, площею 20,9 кв.м.; житлової кімнати № 3, площею 20,9 кв.м.; житлової кімнати №4, площею 9,9 кв.м.; кухні №5, площею 7,7 кв.м.; ванної №6, площею 3,8 кв.м.; вбиральні №7, площею 1,0 кв.м.; балкону І, площею 0,8 кв.м.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2018 року, ухваленим у цивільній справі № 200/17553/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування: ОСОБА_1 - житлову кімнату АДРЕСА_2 , площею 20,9 кв.м.; ОСОБА_3 житлові кімнати №3, площею 20,9 кв.м. та №4, площею 9,9 кв.м., з встановленням права переходу ОСОБА_1 до кімнати №2 через кімнату №3, залишивши в загальному користуванні коридор №1, площею 9,7 кв.м., кухню №5, площею 7,7 кв.м., ванну №6, площею 3,8 кв.м., вбиральню №7, площею 1,0 кв.м., балкон І, площею 0,8 кв.м., ви рішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2019 року, ухваленим у справі № 200/19515/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , усунуті перешкоди в користуванні ОСОБА_1 виділеними за судовим рішенням у користування житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати № 2 через кімнату №3; виділеними у спільне користування з ОСОБА_3 коридором №1, площею 9,7 кв.м., кухнею №5, площею 7,7 кв.м., ванною №6, площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7, площею 1,0 кв.м., балконом І, площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 ; вселено ОСОБА_1 у вказану квартиру; зобов`язано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 дублікат ключа від замку вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 , вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказане рішення було виконано і ОСОБА_1 був вселений державним виконавцем у зазначену квартиру.

04.11.2019 року право власності на іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання (догляду) від 04.11.2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який було посвідченого 04.11.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., за яким ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 Ѕ частку у праві спільної часткової власності на вказану квартиру, яка взамін чого зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2021 року, ухваленим у справі № 932/17655 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про захист права власності шляхом визнання незаконним і скасування рішення про реєстрацію особи, яке залишено без змін Дніпровським апеляційним судом, були задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері Державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з питань реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб від 08.11.2019 року про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 .

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, в квартирі АДРЕСА_1 наразі мешкають та зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітня донька ОСОБА_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_5 .

Донька відповідача - ОСОБА_5 має захворювання «Нервову анорексію, хронічну білково-енергетичну недостатність важкого ступіню, метаболічна кардіоміопатія, які привели до стійкої соціальної дезадаптації. F 50.0.», що підтверджується Висновком Лікарсько-консультативної комісії КП ДБКЛПД ДОР (Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги) ДОР» від 22.06.2021 року № 104, Довідкою № 201 від 20.09.2021 року, виданою вказаним медичним закладом; та Висновком Лікарсько-консультативної комісії КП ДБКЛПД ДОР від 20.06.2021 року № 204, яким ОСОБА_5 на 2021-2022 роки рекомендовано індивідуальне навчання та вказано, що дитина потребує корекції розумового (психічного) розвитку. Вказане також підтверджується Медичним висновком №94 про дитину інваліда віком до 18 років від 12.10.2021 року, виданим Центром психіатричної допомоги дитячого Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради, строком дійсності до 12.10.2023 року.

Відповідно до довідки від 10.11.2017 року, виданої Комунальним закладом «Дніпровський центр первинної медико-соціальної допомоги №2», ОСОБА_3 , 1945 року народження, перебуває на диспансерному обліку з приводу злоякісного новоутворення шейки матки; хронічного обструктивного захворювання легенів, хронічного обструктивного бронхіту, гіпертонічної хвороби, потребує постійного медикоментозного лікування. Крім того, відповідно до Довідки Серії МСЕ-ДНА-01 № 531426 ОСОБА_3 є інвалідом другої групи безстроково.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 318 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до положень частин 1-3, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Рішенням у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч.2 цієї статті, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, вищенаведеними положеннями чинного законодавства України передбачено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у цьому випадку відповідно до змісту статтей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить, зокрема, усунути перешкоди в розпорядженні ним житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати №2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Разом з цим, будь-яких доказів в підтвердження даних позовних вимог та порушення відповідачем прав та інтересів позивача ним суду не надано. Натомість, судом встановлено, що підтверджено в судовому засіданні позивачем, відповідач ОСОБА_2 не створювала та не створює йому особисто ніяких перешкод в користуванні та розпорядженні житловою кімнатою АДРЕСА_2 та приміщеннями, які перебувають у спільному користуванні власників в квартирі АДРЕСА_1 , у позивача наявні ключі від вхідних дверей до цієї квартири, він має можливість у будь-який час особисто потрапити до вказаної квартири, в тому числі до виділеної в його користування кімнати та приміщень квартири, з урахуванням визначеного рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2019 року порядку користування цією квартирою, проти якого не заперечує власник іншої Ѕ частини квартири ОСОБА_2 , яка, як встановлено, і не порушує цей порядок.

Зважаючи на вказане та положення вищенаведених вимог чинного законодавства, відповідно до яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, враховуючи те, що під час розгляду даної справи судом не встановлено порушення відповідачем прав особисто позивача щодо розпорядженні ним приміщеннями вказаної квартири, що ним не спростовано, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про усунення перешкод в розпорядженні ним житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати №2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Що стосується решти позовних вимог позивача, слід зазначити наступне. У позовній заяві позивач також заявив вимоги до відповідача про заборону ОСОБА_2 чинити йому у будь-який спосіб перешкоди у розпорядженні ним житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати №2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 шляхом допуску ОСОБА_1 до користування цими приміщеннями уповноважених ним осіб.

Судом встановлено, що 18.05.2021 року ОСОБА_1 видав довіреність ОСОБА_4 , якою уповноважив його здавати в оренду належну йому частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , для чого повірений ОСОБА_4 вправі: мати вільний доступ до вищевказаної квартири, проводити огляд квартири для потенційних орендарів чи покупців кімнати разом з потенційними орендарями або потенційними покупцями належної йому вищевказаної частини квартири; користуватися місцями загального користування; залучати клінінгові компанії для прибирання кімнати та місць загального користування ; проводити поточний ремонт, вивозити сміття; здійснювати комплектацію кімнати меблями (виносити меблі, заносити меблі); представляти його інтереси в нотаріальних конторах, в Центрах надання адміністративних послуг міста Дніпро, КП ДМБТІ ДОР; заказати та отримати експертну оцінку на вищевказану квартиру; подавати та отримувати довідки, заяви та інші документи, що стосуються виконання цієї довіреності; замовити та отримати довідку про зареєстрованих в квартирі осіб; вести від його імені переговори, вирішувати всі питання щодо одержання необхідних документів, замовляти та одержувати довідки про відсутність заборгованості за комунальними платежами, узгоджувати всі питання, що виникатимуть в процесі виконання повноважень; представляти його інтереси з усіх питань в водо-, електро-, тепло-; ЖЕКах, виконкомах, центрах надання адміністративних послуг, БТІ (подавати запити та отримувати відповіді на запити) та інших підприємствах та організаціях України з питань оплати, отримання довідок, подачі заяв, документів або будь-яких інших питань, а також виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, відповідно договору доручення. Дана довіреність посвідчена 18.05.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Т.М. та видана без права передовіри повноважень строком на три роки і дійсна до 18.05.2024 року.

Як зазначає позивач у позові та в судовому засіданні, 10.06.2021 року приблизно о 10-00 год. ОСОБА_4 за його дорученням прибув до квартири АДРЕСА_1 з метою огляду квартири, але відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_4 не впустила, оглянути його паспорт та довіреність відмовилася і викликала працівників поліції, якими після приїзду їй було роз`яснено про порушення нею закону при недопущенні уповноваженої позивачем особи у приміщення квартири, проте це не вплинуло на відповідачку, чим він був обмежений у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належною йому часткою квартири, що змусило його звернутися до суду із цим позовом. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні відповідач з представником, які пояснили, що вказані дії не були узгоджені з відповідачем як співвласником квартири.

Судом також встановлено, що підтвердили сторони в судовому засіданні, 13.04.2022 року позивач ОСОБА_1 намагався заселити в квартиру АДРЕСА_1 сторонніх осіб - переселенців, проти чого заперечували відповідач та третя особа.

В зв`язку з зазначеним ОСОБА_2 було направлено до Шевченківського відділення поліції Дніпропетровського міського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області заяву про кримінальне правопорушення від 14.04.2022 року, в якій вона просила внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, забезпечити її безпеку та її близьких, а також направлено письмове звернення від 13.04.2022 року до виконавчого комітету Дніпровської міської ради із зверненням для захисту порушених прав та інтересів, посилаючись на можливе порушення своїх прав та її дитини на безпечне проживання в квартирі.

В письмовому повідомленні від 24.05.2022 року, направленому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проінформувала його про те, що вона знаходиться за межами міста Дніпра, тому всі переговори стосовно продажу, здавання в оренду, заселення сторонніх осіб, користування та обслуговування, а також інші питання щодо зазначеної квартири, яка знаходиться у спільній частковій власності, вона просить вести через її офіціальну електронну адресу листами, підписаними особистим електронно-цифровим підписом.

14.06.2022 року ОСОБА_2 направила письмове звернення щодо захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради

20.06.2022 року спеціалістом управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради на підставі заяви ОСОБА_2 був складений Акт обстеження житлово-побутових умов проживання, відповідно до якого проведено обстеження умов проживання заявниці та її дитини за адресою АДРЕСА_6 , яким встановлено, що квартира розміщена на 2-му поверсі 3-поверхового будинку, складається з трьох кімнат, кухні, коридору, санвузла роздільного; умови проживання: квартира зі всіма зручностями, у кімнатах є необхідні меблі та речі особистого вжитку; в квартирі функціонує централізоване електро-, газо-, водопостачання, опалення, вода підігрівається колонкою. Для виховання та розвитку дитини створено: у матері та дитини окрема прохідна кімната, де є спільне місце для сну, шафа для одягу та особистих речей, стіл, другу кімнату займає ОСОБА_3 , третя належить ОСОБА_1 ; умови проживання та санітарний стан квартири добрі; за цією адресою зареєстровані та проживають: мати ОСОБА_2 , 1976 року народження, (співвласниця квартири), дитина ОСОБА_5 , 2005 року народження, ОСОБА_3 , 1945 року народження. На момент проведення обстеження умов проживання мати та дитина за місцем проживання були відсутні у зв`язку з тимчасовим перебуванням за кордоном з метою лікування; в результаті обстеження встановлено, що в квартирі за вищезазначеною адресою створені умови для проживання дитини.

Судом встановлено, що підтвердив в судовому засіданні позивач, до відповідача як до співвласника квартири за адресою АДРЕСА_6 для узгодження питання щодо здачі в оренду своєї частки (виділених у користування приміщень квартири) у вказаній квартирі та щодо допуску будь-яких уповноважених ним осіб до користування ними вказаною квартирою, в тому числі у його відсутність, для здійснення цих повноважень, він не звертався, як і не узгоджував з нею всіх повноважень, якими він уповноважив, зокрема ОСОБА_4 вказаною довіреністю, здавати в оренду належну йому частину квартири, зважаючи, зокрема, на те, що відповідно до судового рішення порядок користування ним житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м. у вказаній квартирі визначено з правом проходу через кімнату №3, в якій мешкають відповідач з неповнолітньою дитиною-інвалідом, та яка виділена у користування другому співвласнику на той час ОСОБА_3 , що суперечить вищенаведеним положенням статтей чинного законодавства щодо: вчинення власником щодо свого майна будь-яких дій, які не суперечать закону; додержання моральних засад суспільства; забезпечення всім власникам рівних умов здійснення своїх прав; заборони власнику використовувати право власності на шкоду правам, свободам інших громадян; обмеження у здійсненні права власності іншого співвласника.

Крім того, судом встановлено, що в натурі Ѕ частка із майна, що є у спільній частковій власності позивача та відповідача в зазначеній квартирі у встановленому законом порядку позивачу не виділялася, а рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 22.01.2018 року було встановлено лише порядок користування зазначеною квартирою між позивачем та колишнім власником ОСОБА_3 , якого наразі дотримується новий співвласник квартири ОСОБА_2 ; право відповідача на частку у зазначеній квартирі як у спільному майні в передбаченому законом порядку не припинялося, тому відповідно до наведених вимог чинного законодавства питання щодо здачі в оренду виділених позивачу в судовому порядку в користування приміщень квартири АДРЕСА_1 та допуску до квартири уповноважених ним осіб, в тому числі для проведення огляду з потенційними орендарями чи покупцями, користування приміщеннями загального користування квартири, проведення поточного ремонту, при цьому невизначеному колу осіб з невизначеним обсягом повноважень, підлягають узгодженню з відповідачем як співвласником цієї квартири, що не було здійснено позивачем.

Крім того, у даних позовних вимогах позивач просить зобов`язати відповідача здійснити певні дії, направлені на упередження порушення його прав в майбутньому, проте відповідно до чинного законодавства захисту підлягає вже порушене право та інтереси. Також, суд вважає, що дані позовні вимоги не відповідають способам захисту прав, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача про заборону ОСОБА_2 чинити йому у будь-який спосіб перешкоди у розпорядженні ним житловою кімнатою АДРЕСА_2 площею 20,9 кв.м.; правом проходу до кімнати №2 через кімнату №3; виділеними в спільне користування коридором №1 площею 9,7 кв.м., кухнею №5 площею 7,7 кв.м., ванною №6 площею 3,8 кв.м., вбиральнею №7 площею 1,0 кв.м., балконом І площею 0,8 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 шляхом допуску ОСОБА_1 до користування цими приміщеннями уповноважених ним осіб, також не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Вказане узгоджується з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 року, де вказано, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в здійсненні права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева