ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року м. Чернівці Справа № 725/1487/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», Головне управління України з надзвичайних ситуацій у Львівській області,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 січня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Галичанського О.І., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а в подальшому подав позовну заяву в новій редакції (а.с.1-15, 119-134).

Свої вимоги мотивував тим, що згідно дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 є власником автомобіля «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

Вказував, що 18 березня 2018 року близько 15:40 год. на автодорозі обхід м. Львів поблизу с. Зимова Вишня, Пустомитівського району, Львівської області відбулась ДТП за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 та водія ОСОБА_3 , який керував спеціальним вантажним автомобілем (оперативний транспортний засіб) «ЗИЛ-131НА», р.н. НОМЕР_3 Головного управління ДСНС у Львівській області, в результаті чого автомобіль «Ford Connect» отримав значні механічні ушкодження.

Відповідальність водія автомобіля «ЗИЛ-131НА», р.н. НОМЕР_3 була застрахована у страховій компанії ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом №АК/7196407.

Наголошував на тому, що постановою Пустомитівського районного суду

Провадження №22-ц/822/328/22

Львівської області від 17 травня 2018 року (справа №450/1245/18) державного службовця ОСОБА_3 , працівника Пустомитівського РС ГУ ДСНС у Львівській області - водія спеціального вантажного автомобіля (оперативний транспортний засіб) «ЗИЛ 131НА», р.н. НОМЕР_3 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно звіту від 18 квітня 2018 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 вартість завданого матеріального збитку ОСОБА_1 - власнику автомобіля «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 становить 194 810 грн.

31 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 на вимогу працівників ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подав заяву про отримання страхового відшкодування в сумі 84 510 грн, а 14 листопада 2018 року отримав страхове відшкодування виключно в сумі 76 920 грн.

В подальшому, позивачем отримано висновок експерта Павлишин Я.Д. №112-12-20 від 08 грудня 2020 року, згідно якого завданий матеріальний збиток власнику автомобіля «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження складає 226 655,36 грн.

Наголошував, що за завдану шкоду позивачу повинні відповідати дві юридичні особи, а саме страхова компанія (в межах суми страхового ліміту) та роботодавець водія, який визнаний винним у вчиненні ДТП, у зв`язку з чим просив стягнути з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у розмірі 23 080 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, а також з Головного управління ДСНС у Львівській області 126 655,36 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Вказує, що посилання суду на відмову в задоволенні вимог до ГУ ДСНС у Львівській області з обґрунтуванням такого відсутністю доказів перебування водія ОСОБА_3 у трудових відносинах з відповідачем є необґрунтованим та безпідставним, оскільки останній не заперечував щодо наявності трудових відносин між сторонами та суми, вказаної позивачем, посилається на норми ст.ст.1172, 1187 ЦК України та докази, наявні в матеріалах справи.

Зазначає, що судом не надано належної оцінки поведінці кожного з відповідачів, а також доводам з приводу розбіжностей, які містяться у висновках суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позивач і звернувся до судового експерта Павлишина Я.Д., щоб вияснити дійсний об`єм завданої матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 , висновком якого визначено розмір завданого збитку у сумі 226 655,36 грн, і останній є належним доказом.

Також, апелянт наголошує, що страхова компанія навмисно взяла до уваги звіт ФОП ОСОБА_4 , який також нарахував ПДВ, однак в матеріалах справи відсутні відомості щодо бажання позивача здійснювати ремонт автомобіля, який не підлягає відновленню.

Крім того, стверджує, що судом не розглянуто вимогу позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Наголошує, що відповідно до п.7.19 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані, за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ. Отже, різниця між вартістю автомобіля позивача до та після ДТП становить 76 920 грн (194 810 грн - 117 890 грн), що було виплачена позивачу у відповідності до ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, вважає, що вартість матеріального збитку у висновку №112-12-20 від 08.12.2020 року експерта Павлишинеа Я.Д. є завищеним.

Вимоги щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суд першої інстанції зазначив, що автомобіль позивача вважається знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, позивач розпорядився ним на власний розсуд і отримав страхове відшкодування від страхової компанії. При цьому, спростував посилання позивача на те, що при проведенні експертизи фактичний огляд ТЗ не проводився, оскільки п.5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено можливість визначення вартості КТЗ без його огляду, а позивачем визначений експертом розмір вартості автомобіля після ДТП не спростований, докази наявності іншого розміру дійсної залишкової вартості транспортного засобу суду не надано, а тому з урахуванням вартості залишків даного транспортного засобу (вартість транспортного засобу після ДТП) згідно зобов`язуючої пропозиції за результатами відкритих тортів на інтернет-платформі «Автоонлайн «Аудатекс Україна» дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення майнової шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ГУ ДСНС у Львівській області суд першої інстанції виходив з підстав відсутності у матеріалах справи підтвердження наявності трудових відносин між відповідачем ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Львівській області та ОСОБА_3 , який не залучений позивачем до розгляду даної справи, та відсутністю підтвердження виконання ОСОБА_3 своїх трудових обов`язків під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Крім іншого, вказав, що вирішення питання щодо відшкодування позивачу завданої шкоди, встановлення факту не відшкодування такої шкоди, зазначені у цій позовній заяві, не може відбуватися із застосуванням норм права, на які посилається позивач, що говорить про невірно обраний спосіб захисту своїх прав.

Мотивів відмови в задоволенні моральної шкоди рішення суду не містить.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неправильно встановлених обставинах справи, отже вимогам закону частково не відповідає.

Обставини скоєння ДТП, закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000592 у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення, перебування у власності ОСОБА_1 автомобіля «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 , 2011 року випуску на момент ДТП сторонами визнається та не спростовується (а.с.18, 21-23).

Цивільно-правова відповідальність водія «ЗИЛ-131НА», р.н. НОМЕР_3 , 1991 року випуску була застрахована страхувальником ДПРЧ-2 ГУ ДСНС України у Львівській області згідно полісу №АК/7196407 від 11.09.2017 року. Страхова суму за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн, франшиза 0 (а.с.82).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 18.04.2018 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 , 2011 року випуску становить 194 810 грн. Методичний підхід порівняльно-витратний (а.с.58-73).

31.08.2018 року ОСОБА_1 подав до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заявою на виплату страхового відшкодування, зазначив необхідні реквізити та погоджену суму у розмірі 84 510 грн (а.с.39).

14.11.2018 року на рахунок ОСОБА_1 надійшов платіж від ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а саме страхове відшкодування у розмірі 76 920 грн (різниця між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та вартістю залишків транспортного засобу) (а.с.38).

З висновку експерта №112-12-20 автотоварознавчої експертизи про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Connect», р.н. НОМЕР_2 від 08.12.2020 року, зробленого на замовлення представника позивача, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля станом на дату експертизи, складає 226 655,36 грн; вартість відновлювального ремонту після ДТП складає 931 078,36 грн; проводити відновлювальний ремонт економічно не доцільно (а.с.41).

Згідно копії листа ТОВ «Аудатекс Україна» вбачається, що платформа «AUTOonline» компанії була використана для визначення вартості ТЗ/частин/майна (б/в або у пошкодженому стані), найвища пропозиція по продажу автомобіля «Ford Tourneo» склала 117 890 грн (а.с.99).

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

В силу ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 вказаного Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень п.30.1. ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п.30.2. зазначеної статті, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу (ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, являється підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

Потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Що стосується доводів апеляційної скарги про розбіжності у звітах ФОП ОСОБА_4 від 18.04.2018 року та не надання судом оцінки висновку судового експерта Павлишина Я.Д. №112-12-20 від 08.12.2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Надаючи оцінку наявному в матеріалах справи звіту на предмет відповідності його вимогам «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», яка затверджена наказом №142/5/2092 МЮУ та Фонду держмайна України від 24.11.2003 року, колегія суддів відмічає, що матеріали справи (додатки до позовної заяви а.с.28-29) дійсно містять копії звітів (титульної сторінки та висновку) за 18.04.2018 року, які виконані суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 , і містять розбіжності у визначенні вартості матеріального збитку у сумах 194 810 грн та 196 104,90 грн відповідно, однак з урахуванням того, що наявний в матеріалах справи розширений звіт ФОП ОСОБА_4 свідчить про розмір матеріального збитку в сумі 194 810 грн (а.с.85-98), а тому і приймається судом як належний та допустимий доказ, крім того, позивачем не було надано для дослідження копії іншого розширеного висновку ФОП ОСОБА_6 .

Посилання апелянта на те, що інший висновок судового експерта №112-12-20 від 08.12.2020 року Павлишина Я.Д. є належним та допустимим доказом, оскільки такий проведено з належним дослідженням фізичного стану пошкодженого автомобіля, його особистим оглядом з боку експерта із застосуванням додаткових технічних засобів і його висновок відрізняється по змісту від попереднього звіту ФОП ОСОБА_6 , - є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутній розширений висновок судового експерта №112-12-20 від 08.12.2020 року Павлишина Я.Д. , здійснений також на замовлення сторони позивача, але після спливу понад двох років від попереднього, на підставі якого було здійснено страхове відшкодування з боку страхової компанії.

Так, п.5.1. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Відповідно до вимог п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Таким чином, законодавством покладено вирішення питання щодо потреби присутності заінтересованих осіб не на оцінювача, а на замовника дослідження, що спростовує порушення оцінювачем «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» при визначенні вартості завданих збитків.

Проте, відповідно до змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2 ст.12 ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України), а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п.4-5 ч.5 ст.12 ЦПК України).

В силу ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За наведеного можна дійти висновку, що сторона позивача отримавши страхове відшкодування на підставі звіту ФОП ОСОБА_4 , який сама надала страховій компанії, та не погодившись із виплаченою сумою замовила інший висновок експерта, що свідчить про зловживання правом.

Що стосується доводів апелянта про нарахування ПДВ на суму страхового відшкодування у звіті ФОП ОСОБА_4 , то такі є неспроможними, так як в звіті вказано, що ПДВ враховано тільки на вартість матеріалів та запасних частин, за умови проведення ремонтних (відновлювальних) робіт автомобіля.

Сторони у справі визнають та не заперечують, що належний позивачу автомобіль відповідно до положень п.30.1. ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є фізично знищеним внаслідок того, що його ремонт є економічно необґрунтованим, оскільки витрати на його відновлювальний ремонт перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Зазначене випливає зі звіту про належну оцінку вартості матеріального збитку, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 18.04.2018 року на замовлення ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст.30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону №1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріали справи не містять відомостей, що позивач ставив питання про передачу страховику залишків автомобіля у разі повного відшкодування останнім вартості такого на час ДТП.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що залишки транспортного засобу позивач залишив за собою, у зв`язку з чим отримав виплату різниці між вартістю автомобіля до ДТП та його вартістю після ДТП.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з розміром різниці, яка виплачена ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» як страхове відшкодування в сумі 76 920 грн, оскільки під час розгляду справи не було встановлено належними та допустимими доказами вартість залишків автомобіля.

Так, п.2.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.

Пункт 7.19. вказаної Методики визначає, що у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ.

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (ч.1 ст.3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

В силу ст.12 вказаного Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На підтвердження вартості залишків автомобіля «Ford Tourneo» ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надала копію листа ТОВ «Аудатекс Україна», де зазначена найвища пропозиція по продажу автомобіля у розмірі 117 890 грн (а.с.99), однак вказана сума не може слугувати належним та допустимим доказом, оскільки не визначена за допомогою акту чи експертизи, як то передбачено чинним законодавством України, а страхова компанія як зацікавлена особа не скористалася своїм правом на визначення вартості залишків пошкодженого автомобіля, який належить позивачу, отже проявила незацікавленість щодо дійсної вартості збитків на власний ризик.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, у вказаному доказі не міститься порівняння цін, які були запропоновані на сайті в мережі Інтернет, жодного розрахунку цін справних частин, їх опису та проведення діагностики, як це передбачено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не здійснювалось, розрахунок вартості залишків автомобіля здійснено на підставі пропозиції покупця на платформі Аудатекс.

Крім того, посилання ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у відзиві на п.7.19 Методики є безпідставним, оскільки ціна продажу пошкодженого авто (зобов`язуюча пропозиція) у розмірі 117 890 грн стосувалася не аналогічного авто, оскільки зазначена сума стосується автомобіля «Ford Tourneo», а пошкодженим автомобілем є «Ford Connect».

За наведеного, колегія суддів вважає, що виплачена різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після у розмірі 76 920 грн (194 810 грн - 117 890 грн) є необґрунтованою, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, зі змісту поданої заяви на виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 погодив зі страховою компанією суму такої виплати в розмірі 84 510 грн, що ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не спростовано, а тому стягненню зі страховика на користь потерпілого в ДТП підлягає 7 590 грн (84 510 грн - 76 920 грн), що відповідатиме принципу справедливості, законності та розумності, а також сумі погодженій обома сторонами спірних правовідносин при поданні потерпілим заяви на виплату страхового відшкодування.

Крім того, ця сума не є перевищенням страхового ліміту відповідальності за страховим полісом №АК/7196407 від 11.09.2017 року ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно неправомірності висновків суду першої інстанції щодо відсутності доказів перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ГУ ДСНС України у Львівській області як на підставу у відмові у задоволенні позовних вимог, то такі є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно відзиву ГУ ДСНС України у Львівській області на позовну заяву (а.с.104-105) зазначало, що 18.03.2018 року їх водій оперативного транспортного засобу «ЗИЛ-131НА», р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_3 з увімкненими проблисковими маячками та звуковим сигналом їхав на виклик (пожежу) у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, а водій ОСОБА_1 здійснив зіткнення з їх авто, що в подальшому також визнавалося та не спростовувалося, отже висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи підтвердження наявності трудових відносин між ОСОБА_3 та ГУ ДСНС України у Львівській області, а також підтвердження ОСОБА_3 трудових обов`язків під час вчинення ДТП є необґрунтованим та підлягає виключенню як такий, що зроблений без наявності спору сторін про це.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц судом вказано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе за умови, якщо згідно з договором страхування або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення деліктного зобов`язання страховик бере на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування, а страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може звернутися з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що відповідає загальній меті страхування.

Отже, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача до ГУ ДСНС України у Львівській області щодо стягнення з останнього матеріальної шкоди у розмірі 126 655,36 грн, оскільки ОСОБА_1 отримано страхове відшкодування в межах, що не перевищує страховий ліміт за полісом страхування цивільно-правової відповідальності, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність позову у вказаній частині.

Доводи щодо відсутності обґрунтування підстав для відмови в стягненні моральної шкоди на користь позивача знайшли своє підтвердження, а тому колегія суддів усуваючи вказаний недолік зазначає наступне.

Як передбачено ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.23.1. ст.23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є крім іншого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В силу ст.26-1 вказаного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно п.27.3 зазначеного Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), при цьому загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 під час ДТП ушкодження здоров`я чи інших обставин визначених спеціальним Законом, що свідчить про безпідставність вказаної позовної вимоги до страховика, а чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини, не передбачено страхове відшкодування потерпілому моральної шкоди, спричиненої пошкодженням належного йому майна.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, при взаємовиключних висновках, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 4 623,83 грн (а.с.259-260), які підлягають частковій компенсації з урахуванням відсотка задоволених вимог (159 735,36 грн ціна позову, 4,75% задоволені вимоги) 219,63 грн за рахунок ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Крім того, з урахуванням часткового задоволення вимог з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2936,33 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 7 590 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення моральної шкоди відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 219,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2936,33 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Владичан А.І.