ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7856/22 Справа № 202/4694/20 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (суддя першої інстанції Бєсєда Г.В., повний текст рішення складено 29 серпня 2022 року),

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2022 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Просила суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на свою користь 737 641,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, та 188 568,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 737 641 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 40 000 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у сумі 16 790 грн.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави 7 776 грн. 41 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ФОП ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає, що воно є необґрунтованим через неповне з`ясування судом першої інстанції всіх дійсних обставин справи, неправильність та необ`єктивність дослідження та надання оцінки доказам, що були надані сторонами призвело до ухвалення рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що документально матеріалами справи підтверджена лише постачання матеріалів відповідачем позивачу, матеріали справи не містять письмових документів, що свідчать про домовленість між сторонами щодо виконання певних робіт так і характеристики таких робіт. Встановлення каміну відбулося у приміщенні позивачки відбулося на її вимогу, та з розміщенням, вказаним саме позивачкою. Змонтовану за вимогою позивачка конструкцію було перевірено та прийнято ОСОБА_3 без жодних зауважень, після встановлення каміну позивачкою було продовжено виконання ремонтних робіт у будинку, серед іншого було змінено покрівлю будинку, через яку проходить конструкція каміну та димар каміну встановлений на даху.

Наголошує на тому, що матеріали для встановлення каміну було постановлено позивачці та змонтовано у належному ОСОБА_3 приміщенні на її вимогу у вересні 2018 року,в той час як пожежа сталась 05 грудня 2019 року, тобто більше ніж через рік після користування каміном.

Також зазначає, що з пояснень ОСОБА_4 вбачається, що він користувався каміном 04 грудня близько 15:00-16:00, в той час як пожежа виникла о 01:20 годині 05 грудня 2019 року, тобто через 9-10 годин після використання каміну.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що власник приміщення першочергово несе відповідальність за дотримання правил користування опалювальними приладами. Дотримання умов користування позивачкою каміном протягом всього строку експлуатації судом першої інстанції не було досліджено взагалі, в той час як позивачка у позові вказує, що протягом строку використання каміну неодноразово помічала, що після розпалювання температура у приміщенні швидко підіймається, однак жодних заходів встановлення причин даного явища здійснено не було.

Вказує на те, що матеріали справи містять акр про пожежу від 05.12.2019 року складений комісією у складі провідного інспектора Дніпровського РС Лисогоря Дмитра Олександровича начальнику караулу 60 ДПРЧ Петренку Д.В., в присутності ОСОБА_4 , відповідно до якого причиною пожежі встановлено коротке замикання, що протирічить як позиції позивачки так і висновку експертизи.

Представник відповідача наголошує на тому, що матеріали справи містять посилання на кримінальне провадження №0000055 зареєстроване 13.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, однак у даному кримінальному провадженні також не встановлено вини відповідача, що сталося 05 грудня 2019 року.

Висновки експерта, що містяться в матеріалах справи були складені на підставі інформації, наданої позивачкою, що як свідчить фото, надані відповідачем, не відповідають дійсним обставинам справи та місцезнаходженню окремих об`єктів дослідження безпосередньо після пожежі.

ОСОБА_2 , просив рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_3 , ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що скарга відповідача є необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи.

Оскаржуване рішення було ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції було ретельно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи та надано їм належну правову оцінку.

ОСОБА_5 просила рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2022 року залишити без змін.

Також представник позивача просила стягнути з ФОП ОСОБА_1 на корить ОСОБА_3 , понесені в апеляційній інстанції судові витрати у розмірі 5700 гривень.

Учасники справи у судовому засіданні виклали доводи апеляційної скарги та заперечення на неї.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі продажу від 21.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. та витягом № 124711166 від 21.05.2018 року.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 18 від 18.08.2018 року, накладної № 50 від 18.08.2018 року, кошторису № 76, квитанції № 25 від 18.09.2018 року та рахунку № 451 від 18.08.2018 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було здійснено продаж матеріалів та надано послугу щодо встановлення каміну позивачу по справі.

Відповідно до технічного висновку № 03/2020 від 11.01.2020 досліджено - випробувальної лабораторії ДСНС України осередок пожежі знаходився в місці перетинання димовідвідної труби каміну зі стелею та найбільш ймовірною причиною пожежі, яка сталася 05.12.2019 року є порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні нагрівальних печей та димарів.

Згідно висновку № 1864-20 від 30.06.2020 року експертного пожежно - технічного дослідження обставин виникнення і поширення пожеж та дотримання вимог пожежної безпеки Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що найймовірнішим осередком пожежі в буд. 20 с/т «Зоря» були дерев`яні стіни біля димовідвідної труби з каміну. Найімовірнішою причиною виникнення пожежі було порушено вимог пунктів 6.2.3.2., 6.2.3.2.1.3 ДБН В. 1.2.-7.2008 Основні вимоги до будівель і споруд пожежна безпека пунктів 6.8., 6.8.20, 6.8.12, 6.8.15, 6.8.17 ДБН В.2.5.-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціювання пунктів 2.6, 2.12 НАПБ А.01.0001-2014 Правил пожежної безпеки в Україні, в частині того, що при влаштуванні каміну, матеріалами горіння кого була деревина, було порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні нагрівальних печей та димарів, а саме: камін був встановлений безпосередньо близько до стіни, металева димовідвідна труба була прокладена без ізоляції близько до дерев`яних елементів будівлі та прокладена через перекриття без влаштування перегородки з негорючих матеріалів, а повинна була бути виконана із глиняної цегли зі стінками завтовшки не менше ніж 120 мм, металевий димохід було зашито гіпсокартоном (температура димоходу досягала до 450 С) зазор між димоходом та перекриттям не була заповнена із негорючих матеріалів, в результаті чого в конструкції із металевих профілів зашитих гіпсокартоном та в місці примикання металевого димовідводу з дерев`яним перекриттям почався активний термічний розклад деревини на газоподібні складові - продукти розкладання, відбувся спалах піролізних газів, самозаймання деревини та горіння деревини.

25.05.2020 року було складено висновок експерта судового будівельно-технічного експертного дослідження № 1294-05 яким встановлено, що камін було встановлено з грубим порушенням вимог, а саме: будівельні роботи із влаштування камінної топки не відповідають вимогам п.2.12. Правил пожежної безпеки в Україні від 30.12.2014 № 1417 в частині розміщення чавунної камінної топки на відстані 76 мм від дерев`яної стіни будівлі садового будинку, що на 924 мм. менше від нормативних вимог, а також в частині розміщення металевої димової труби перерізом 200 мм на відстані 326 мм від дерев`яної стіни будівлі садового будинку, що на 374 мм менше від нормативних вимог.

Зазначеним висновком встановлено розмір завданої матеріальної шкоди будівлі садового будинку, що належить мені на праві власності, яка виникла після пожежі, що відбулася 05.12.2019 року, на час проведення дослідження становить 737 641 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2021 клопотання фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про призначення пожежно-технічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Призначено по справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди пожежно-технічну експертизу. Попередню оплату витрат за проведення експертизи покладено на відповідача фізичну особу підприємця ОСОБА_1 .

04.05.2022 справу повернуто з експертної установи без проведення судової пожежно-технічної експертизи, у зв`язку з несплатою попереднього розрахунку її вартості.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що роботи з установки каміну було здійснено ФОП ОСОБА_1 , що за висновками експертизи стало причиною пожежі, а тому саме на ОСОБА_1 покладається відповідальність за шкоду, спричинену в результаті пожежі.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Частиною першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Тобто Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до ст. 1209 ЦК України виконавець робіт (послуг) зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній особі внаслідок недоліків робіт (послуг). При цьому, відшкодування шкоди не залежить від вини виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

Відповідно до ст. 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків робіт (послуг), підлягає відшкодуванню їх виконавцем.

Судом встановлено, що 05 грудня 2019 року у будинку, що належить позивачці на праві приватної власності, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , сталася пожежа.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачкою у відповідача було придбано камін та замовлено послугу його встановлення, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 18 від 18.08.2018 року, накладної № 50 від 18.08.2018 року, кошторису № 76, квитанції № 25 від 18.09.2018 року та рахунку № 451 від 18.08.2018 року (Т.1 а.с.12-17).

Відповідно до технічного висновку № 03/2020 від 11.01.2020 дослідно - випробувальної лабораторії ДСНС України осередок пожежі знаходився в місці перетинання димовідвідної труби каміну зі стелею та найбільш ймовірною причиною пожежі, яка сталася 05.12.2019 року є порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні нагрівальних печей та димарів.

25.05.2020 року було складено висновок експерта судового будівельно-технічного експертного дослідження № 1294-05 яким встановлено, що камін було встановлено з грубим порушенням вимог, а саме: будівельні роботи із влаштування камінної топки не відповідають вимогам п.2.12. Правил пожежної безпеки в Україні від 30.12.2014 № 1417 в частині розміщення чавунної камінної топки на відстані 76 мм від дерев`яної стіни будівлі садового будинку, що на 924 мм. менше від нормативних вимог, а також в частині розміщення металевої димової труби перерізом 200 мм на відстані 326 мм від дерев`яної стіни будівлі садового будинку, що на 374 мм менше від нормативних вимог. Зазначеним висновком встановлено розмір завданої матеріальної шкоди будівлі садового будинку, що належить позивачці на праві власності, яка виникла після пожежі, що відбулася 05.12.2019 року, на час проведення дослідження становить 737 641 грн.

Згідно висновку № 1864-20 від 30.06.2020 року експертного пожежно - технічного дослідження обставин виникнення і поширення пожеж та дотримання вимог пожежної безпеки Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що найймовірнішим осередком пожежі в буд. 20 с/т «Зоря» були дерев`яні стіни біля димовідвідної труби з каміну. Найімовірнішою причиною виникнення пожежі було порушено вимог пунктів 6.2.3.2., 6.2.3.2.1.3 ДБН В. 1.2.-7.2008 Основні вимоги до будівель і споруд пожежна безпека пунктів 6.8., 6.8.20, 6.8.12, 6.8.15, 6.8.17 ДБН В.2.5.-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціювання пунктів 2.6, 2.12 НАПБ А.01.0001-2014 Правил пожежної безпеки в Україні, в частині того, що при влаштуванні каміну, матеріалами горіння якого була деревина, було порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні нагрівальних печей та димарів, а саме: камін був встановлений безпосередньо близько до стіни, металева димовідвідна труба була прокладена без ізоляції близько до дерев`яних елементів будівлі та прокладена через перекриття без влаштування перегородки з негорючих матеріалів, а повинна була бути виконана із глиняної цегли зі стінками завтовшки не менше ніж 120 мм, металевий димохід було зашито гіпсокартоном (температура димоходу досягала до 450 С) зазор між димоходом та перекриттям не була заповнена із негорючих матеріалів, в результаті чого в конструкції із металевих профілів зашитих гіпсокартоном та в місці примикання металевого димовідводу з дерев`яним перекриттям почався активний термічний розклад деревини на газоподібні складові - продукти розкладання, відбувся спалах піролізних газів, самозаймання деревини та горіння деревини.

Тобто, причиною пожежі стали саме конструктивні недоліки каміну, який знаходиться у будинку позивачки, а не дії будь-кого під час експлуатації вказаної печі, тому незалежно від того, хто був її користувачем на момент виникнення пожежі, відповідальність за завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду повинен нести саме особа, яка його встановлювала.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з того, що пожежа виникла з вини ОСОБА_1 , що підтверджується у встановленому законом порядку, та наявними доказами у справі. На спростування даних фактів відповідачем не було надано будь яких доказів. Заявлена відповідачем експертиза не була оплачена останнім, а тому була повернута без виконання. Що свідчить про небажання відповідачем надати докази на спростування доказів позивачки.

З огляду на те, що позивачка зазнала збитків внаслідок пожежі, яка сталася з вини відповідача, що підтверджується належними і допустимими доказами, між збитками позивача і протиправною поведінкою відповідача є причинний зв`язок, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження розміру завданих збитків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розміром стягнутої матеріальної та моральної шкоди з огляду на таке.

Розмір матеріальної шкоди встановлено висновком експерта судового будівельно-технічного експертного дослідження № 1294-05, на час проведення експертизи сума складає 737 641 гривень.

Апеляційний суд зазначає, що дана грошова суму не викликає сумніву у суду, оскільки, дана сума була розрахована після проведення експертизи, докази які б спростували дану суму відповідачем не надано.

Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода позивача полягає в його душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із знищенням та пошкодженням його майна (частково знищений і пошкоджений житловий будинок та речі, які в ньому знаходились, особисті речі і документи, майно, необхідне для повсякденного життя, а також статки, які накопичувались роками тощо).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції врахував характер правопорушення (порушення цивільних прав позивача внаслідок знищення і пошкодження його майна), інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті пожежі тощо).

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи відповідача, що матеріали справи не містять письмових доказів про домовленість між сторонами щодо виконання певних робіт є необґрунтованими, оскільки сторонами не заперечувалось, що саме відповідачем було здійснено встановлення каміну.

Також апеляційний суд не бере до уваги доводи представника відповідача стовно акту про пожежу від 05.12.2019 року складеного комісією відповідно до якого причиною пожежі встановлено коротке замикання, оскільки в матеріалах справи наявний висновок експертного пожежно-технічного дослідження обставин виникнення і поширення пожеж та дотримання вимог пожежної безпеки Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, з якого чітко вбачається, що найімовірнішою причиною виникнення пожежі було порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні нагрівальних печей та димарів, а тому посилання представника відповідача на акт є безпідставним.

Доводи стовно часу користування каміном також є безпідставними і спростовуються висновками експертизи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновки суду зроблені на підставі інформації наданої позивачем апеляційний суд вважає такими, що зводяться до незгоди з оскаржуваним рішення та безпідставними, оскільки ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2022 року було задоволено клопотання ФОП ОСОБА_1 , про призначення пожежно-технічної експертизи, проте через несплату рахунку за експертизу відповідачем її проведено не було.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним та обґрунтованим.

Отже, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин сторін, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які, на думку заявника, мають істотне значення для вирішення справи, разом з тим вони були предметом перевірки і оцінки суду першої інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, до апеляційного суду, на стадії судового слідства було представником позивача адвокатом Дрожак Ю.М. надано докази про витрати на правову допомогу на загальну суму 5700 гривень, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені в апеляційній інстанції судові витрати у розмірі 5700 (п`ять тисяч сімсот) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий судя: О. В. Халаджи