ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Боштенко В.Ю.

переглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс»

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року, ухвалене суддею Семіряд І.В., повний текст рішення складено - 05 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супрун В`ячеслав Васильовича, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Жамойда Галина Миколаївна, про визнання дій незаконними та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруна В`ячеслав Васильовича, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Жамойда Галина Миколаївна, про визнання дій незаконними та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 березня 2007 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 07/09/05/07-N, за умовами якого їй відкрито невідновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті у межах загальної суми 59 213,00 доларів США на строк до 10 березня 2017 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 березня 2007 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено договір іпотеки № 07/09/05-11/07-N та додатковий договір до нього від 27 липня 2007 року, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку житлове приміщення, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Право вимоги за вищевказаними договорами кредиту перейшло до АТ «Дельта банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за №1441. У період з 2007 по 2018 роки позивач частково виплатила 52 090,1 доларів США за тілом кредиту, заборгованість по сплаті вказаних платежів та зі сплати відсотків за користування кредитом сукупно складає 9 832,68 доларів США. 11 червня 2018 року між продавцем ПАТ «Дельта Банк» та покупцемТОВ «Ей Ті Фінанс» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 618/К, згідно підпункту 1.1. якого продавцем передано у власність покупцеві майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, серед іншого, право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку №1 до цього договору; право набути у власність гроші та/або майно на підставах, наведених у додатку №1 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів тощо, в тому числі, право вимоги за кредитним договором № 07/09/05-11/07-N від 29 березня 2007 року та договором іпотеки № 07/09/05 - 11/07-N від 29 березня 2007 року. У листопаді 2018 року їй стало відомо, що ТОВ «Ей Ті Фінанс» 05 жовтня 2018 року на підставі іпотечного застереження, відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку», задоволено вимогу за кредитним договором №07/09/05/07-N від 29 березня 2007 року в порядку позасудового врегулювання шляхом набуття права власності на предмет іпотеки: належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв. м, житловою площею 17,6 кв. м. 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жамойдою Г. М. зареєстровано право власності на вказану квартиру за громадянином ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2018 року за реєстровим номером 1473, укладеним між ТОВ «Ей Ті Фінанс» та ОСОБА_2 . Позивач вказувала, що у порушення вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» відповідач не направив їй письмову вимогу про усунення порушень та сплату заборгованості за кредитним договором за адресою її реєстрації, що вказана у іпотечному договорі №0709/05/11/07-N, така вимога була направлена до Адвокатського бюро «Євгенія Терпелюка», яке не є стороною ані кредитного, ані іпотечного договору. Реєстрація права власності за ТОВ «Ей Ті Фінанс» здійснено до спливу тридцятиденного строку на усунення порушень від дня отримання вимоги її адвокатом Терпелюком Є. В., а отже ТОВ «Ей Ті Фінанс» не дотрималося процедури, встановленої законодавством щодо порядку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності за рахунок предмету іпотеки. Крім того, реєстрація права власності на предмет іпотеки відбулася з порушеннями вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів у іноземній валюті», оскільки спірне житло є єдиним місцем її проживання.

18.04.2019 р. позивач подала до суду уточнений позов, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруна В. В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер рішення 43419912, про державну реєстрацію права власності ТОВ «Ей Ті Фінанс» на об`єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за іпотечним договором №0709/05/11/07-N від 29.03.2007 року; витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 спірну квартиру (т.2 а.с. 76-84).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруна В`ячеслав Васильовича, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Жамойда Галина Миколаївна, про визнання незаконними дій із скасуванням державної реєстрації права власності і витребування майна із чужого незаконного володіння - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супруна В. В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер 43419912, про державну реєстрацію права власності ТОВ «Ей Ті Фінанс» на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки за іпотечним договором №0709/05/1107-N від 29 березня 2017 року.

Витребувано із чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 об`єкт нерухомого майна - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л. А. та зареєстрованого за реєстровим номером 1001.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору по 1489,98 грн. з кожного.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс», Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу по 3330,33 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що чинним законодавством передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки лише за умови дотримання процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відміннім від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, до переліку документів, що подаються державному реєстратору для проведення державної реєстрації, серед іншого, віднесено копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателю, та документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання такої письмової вимоги. Урахувавши відсутність у матеріалах справи допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 такої вимоги та, враховуючи ненадання ТОВ «Ей Ті Фінанс» повного переліку документів, передбачених Порядком для проведення державної реєстрації права власності, суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання державним реєстратором вимог закону під час проведення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Ей Ті Фінанс». Суд першої інстанції також встановив, що реєстрація права власності за ТОВ «Ей Ті Фінанс» проведена до закінчення 30-денного терміну на погашення боргу від днявручення копії поштового відправлення Адвокатському бюро «Євгенія Терпелюка» та вказав на поширення заборони примусового стягнення на житло, передбаченої Законом України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з огляду на відсутність доказів наявності у ОСОБА_1 іншого житла на праві власності або користування, аніж спірна квартира станом на 05 жовтня 2018 року. Наведені обставини суд першої інстанції визнав достатніми підставами для задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супруна В. В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер 43419912, про державну реєстрацію права власності ТОВ «Ей Ті Фінанс» на однокімнатну квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов в частині витребування спірного нерухомого майна з володіння останнього його набувача ОСОБА_2 , суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц, встановив, що передбачена в договорі іпотеки № 07/09/05 - 11/07-N від 29 березня 2007 року згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння. Оскільки належна позивачу квартира вибула поза її волею та набута у власність ТОВ «Ей Ті Фінанс» 05 жовтня 2018 року, а згодом продана за договором купівлі-продажу від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_2 , то до таких правовідносин підлягає застосуванню стаття 388 ЦК України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Ей Ті Фінанс» залишено без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року постанову Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, не дослідив у повній мірі, з урахуванням умов іпотечного договору, дотримання ТОВ «Ей Ті Фінанс» процедури направлення вимог іпотекодавцю про виконання основного зобов`язання та попередження про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки, та чи використовується ОСОБА_1 спірне житлове майно як місце постійного її проживання, а отже, суди дійшли передчасного висновку про порушення відповідачем вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу для визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Ей Ті Фінанс» на об`єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 , та витребування спірного майна у ОСОБА_2 .

Розпорядженням голови Верховного Суду №14/0/9-22 від 25.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей) відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ей Ті Фінанс» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції проявив упередженість та необ`єктивність, рішення суду є несправедливим. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно поширив дію Закону України про мораторій на спірні правовідносини, оскільки спірна квартира не є постійним місцем проживання позивача, матеріали містять письмові докази про те, що позивач ніколи не проживала у ній, відповідачем ОСОБА_2 надано ксерокопію договору оренди спірної квартири, укладеного сином позивача з третіми особами. Ним також були сплачені комунальні послуги за тривалий період часу, протягом якого пощивач не цікавилася квартирою та не утримувала її. До цього часу вона зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , хоча цю квартиру вона відчужила у червні 2018 року, тобто відразу після заміни кредитора, але її реєстрації її у вкавртирі свідчить про штучний характер заміни власника. Зазначає, що суд повинен був врахувати ту обставину, що позивач продала іншу нерухомість з власної волі. Суд послався на припущення про відсутність у позивача іншого нерухомого майна. Вказує, позивача значну кількість часу проживає за кордоном і може мати там нерухоме майно, але судом взагалі не досліджувалися ці обставини. Суд повинен був врахувати, що нерухоме майно може бути зареєстроване за позивачем на прізвища як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 . Також зазначає, що до матеріалів реєстраційної справи залучено оригінал звукозапису вручення представнику позивача вимоги до ОСОБА_1 про усунення порушень виконання зобов`язань. Представником позивача ОСОБА_5 була прийнята ця вимога, що ним визнавалося у суді. Кур`єром перевірялися повноваження представника на отримання такої вимоги, тому слід вважати її врученою похивачу шляхом її вручення уповноваженому представнику. Також вказує, що неповнота внесених до переліку документів реєстраційної справи не може бути наслідком скасування права власності. Є неправильним висновок суду щодо обчислення 30-ти денного строку з дня вручення вимоги представнику позивача. Також зазначає, що є хибним висновок суду про те, що відповідач не надав усіх документів до реєстраційної справи, ут.ч. і копії договору іпотеки. Судом неправильно застосовано ст. 388 ЦК України в частині витребування майна унабувача ОСОБА_2 , т.я. воно вибуло не з володіння, а з власності позивача, крім цього, оформивши договір іпотеки, позивач висловила волевиявлення на позасудовий порядок стягнення іпотечного майна. Пощивач не є зареєстрованим власником спірного майнаЮ тому майно не може бути передане йому до поновлення запису про реєстрацію за ним права власності, скасування державної реєстрації за іпотекодержателем не автоматично поновлює в реєстрі прав на нерухоме майно права позивача як власника. До ОСОБА_2 така вимога, як визнання угоди недійсною і застосування реституції, не була заявлена.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Терпелюк Є.В. просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.11.2021 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 19.11.2022 року (т.4 а.с. 180).

Розпорядженням голови Верховного Суду №14/0/9-22 від 25.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей) відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

З 06.04.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.4 а.с.227-228).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від11.04.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 04.05.2022 року о 10-40 год. (т.4 а.с. 229).

19.09.2022 року до Полтавського апеляційного суду від ТОВ «Ей Ті Фінанс» надійшла письмова промова у судових дебатах, в якій представник ТОВ «Ей Ті Фінанс» - адвокат Дробчак Л.В. просить судове засідання 21.09.2022 року проводити без участі представника ТОВ «Ей Ті Фінанс» (т.4 а.с. 30-35).

У судове засідання апеляційного суду 16.11.2022 року не з`явилися учасники справи, належним чином вони повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 11.10.2022 року судових повісток та повідомлень на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.5 а.с. 129-132). Позивач ОСОБА_1 подала апеляційному суду заяву з проханням справу слухати у її відсутність, 19.09.2022 року відповідач ТОВ «Ей Ті Фінанс» подав письмову промому в судових дебатах, в якій просить судове засідання проводити без участі предмставника (т.5 а.с. 35). Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст. 412 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 618/К від 11.06.2018 року, укладеного за результатами електронного аукціону, лот №F11GL17151, між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Ей Ті Фінанс», до останнього перейшло: - право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів (надалі Боржники), які виникли за укладеними договорами (надалі Укладені договори) та/або на інших підставах, наведених у додатку №1 до цього Договору (надалі Права вимоги); - право оскаржувати недійсність або припинення Прав вимоги, а також припинення /ліквідацію будь-якого з Боржників у судовому та позасудовому порядках; - право звернення до державних органів, установ та організацій усіх форм власності в межах прав та повноважень власника Прав вимоги та/або кредитора за Правами вимоги, які передбачені законодавством та Укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись Боржниками, органами нотаріату, правонаступниками/спадкоємцями Боржників, тощо; - право власності на Права вимоги, а також інші права кредитора за Правами вимоги, у тому числі ті, які виникнуть у майбутньому у разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування припинення/ліквідації Боржника, на підставі цього Договору; - право набути у власність гроші та/або майно на підставах, наведених у додатку №1 до цього Договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності Укладених договорів, тощо; - інші права, що пов`язані або випливають із Прав вимоги (т.2 а.с. 5-7).

Згідно із додатком № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав №618/К від 11.06.2018 права вимоги виникли за укладеними між ОСОБА_6 та ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк»): - кредитним договором №0709/05/07-N від 29.03.2007, з додатками та додатковими угодами до нього, строком дії до 10.03.2027; - договором іпотеки №0709/05/11/07-N від 29.03.2007, з додатками та додатковими угодами до нього, за яким основне кредитне зобов`язання за кредитним договором №0709/05/07-N від 29.03.2007 забезпечувалось Майном, що належало на праві власності ОСОБА_6 , однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 м2; - договором поруки №0709/05/П1/07-N від 29.03.2007 між ОСОБА_7 та ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») (т.2 а.с. 9).

Рішенням державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруна В`ячеслава Васильовича від 05.10.2018 року, індексний номер рішення 43419912, проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Ей ТІ ФІНАНС» на об`єкт нерухомого майна: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що була предметом іпотеки за іпотечним договором № 0709/05/11/07-N від 29.03.2007 року (т.1 а.с. 33).

На виконання ухвали суду першої інстанції від 11.06.2019 року про витребування доказів із Департаменту реєстрації Харківської міської ради надійшли завірені належним чином скановані копії матеріалів реєстраційної справи, в рамках якої державним реєстратором Садківської сільської ради Супруном В.В. здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 148-169).

Згідно матеріалів реєстраційної справи судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2018 року до державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруна В.В. надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» Культурбаєва Леоніда Миколайовича про реєстрацію право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

До вказаної заяви були надані наступні документи: додатковий договір до іпотечного договору №0709/05/11/07-N, посвідченого 29.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1004 від 27.07.2007 року; договір купівлі-продажу майнових прав №618к від 11.06.2018 року із додатком; поштове повідомлення про вручення №6677-65042; довіреність про уповноваження ОСОБА_8 на здійснення дій щодо реєстрації права власності за ТОВ «Ей Ті Фінанс».

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, встановлений перелік документів, що подаються державному реєстратору для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, окрім самого договору: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом першої інстанції встановлено, що представником ТОВ «Ей Ті Фінанс» не надано усіх необхідних документів, що вимагаються положеннями, чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Так, у матеріалах реєстраційної справи відсутній договір іпотеки №0709/05/11/07-N, посвідчений 29.03.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А., а міститься лише додатковий договір до нього від 27.07.2007 року, який є невід`ємною частиною первісного договору та може застосовуватися лише у сукупності із ним (т. 2 а.с. 151).

Надання іпотечного договору, як документу, що підтверджує перехід права власності, передбачено положеннями ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У результаті дослідження копії поштового повідомлення №6677-65042 судом першої інстанції встановлено, що отримувачем даного поштового відправлення є директор Адвокатського бюро «Євгенія Терпелюка» Терпелюк Є.В., якому 05.09.2018 року о 14:03 воно і вручено (т.2 а.с. 155).

Крім цього, із наданих сканкопій документів реєстраційної справи вбачається, що представником ТОВ «Ей Ті Фінанс» до заяви про державну реєстрацію права копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодавцеві ОСОБА_1 , не надавалася.

Також судом першої інстанції встановлено, що державна реєстрація права власності за ТОВ «Ей Ті Фінанс» на спірну квартиру проведена 05.10.2018 року. Навіть за умови вручення вимоги 05.09.2019 року належній особі - боржникові, то 05.10.2018 року є 30-тим днем, наданим боржникові для погашення боргу, а тому у іпотекодержателя та державного реєстратора був відсутній документ, який би на момент звернення із заявою про реєстрацію підтверджував сплив 30денного строку.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що державним реєстратором Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруном В.В. у порушення вимог положень ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 р., прийнято рішення №43419912 від 05.10.2018 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Ей ТІ ФІНАНС» на об`єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 0709/05/11/07-N від 29.03.2007 року.

Крім цього, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів у іноземній валюті» №1304-VII від 03.06.2014 року, із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №629-VIII від 16.07.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів у іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 іншого житла на праві власності або користування, крім квартири АДРЕСА_1 , станом на 05.10.2018 року не мала, а тому є всі підстави вважати вказану квартиру єдиним житлом позивача, що дає можливість для застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів у іноземній валюті».

Доводи відповідача про те, що за вказаною адресою позивач не зареєстрована, не заслуговують на увагу суду, оскільки матеріалами справи підтверджено відсутність у позивачки на руках оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, необхідних для проведення зміни реєстрації місця проживання.

В частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення Державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруна В`ячеслава Васильовича від 05.10.2018, індексний номер рішення 43419912, про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ТІ ФІНАНС» (ІКЮО 39555684) на об`єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № 0709/05/11/07-N від 29.03.2007 року, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх обґрунтованість та про їх задоволення.

Щодо позовних вимог про витребування однокімнатної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , то суд першої інстанції визнав їх обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання згідно зі статтею 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Як встановив суд першої інстанції, доказів надання згоди ОСОБА_1 на вибуття майна із її власності матеріали справи не містять, а сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки за статтею 36 Закону України «Про іпотеку» є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частин другої та третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 127/8068/16-ц.

В цій частині вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що підлягає застосуванню стаття 388 ЦК України, оскільки належна позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2007 року спірна квартира незаконно набула у власність ТОВ «Ей Ті Фінанс» 05.10.2018 року, а згодом була продана за договором купівлі-продажу від 19.10.2018 року ОСОБА_2 .

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору євизнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Супруна В. В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер рішення 43419912, про державну реєстрацію права власності ТОВ «Ей Ті Фінанс» на об`єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за іпотечним договором №0709/05/11/07-N від 29.03.2007 року; витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 спірної квартири.

По справі встановлено, що 29 березня 2007 року між ОСОБА_9 (у подальшому прізвище змінено на ОСОБА_1 ) та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 0709/05/07- N, відповідно до умов якого ВАТ «Кредитпромбанк» відкрило ОСОБА_1 невідновлювану мультивалютну кредитну лінію в іноземній валюті в межах загальної суми 59 213,00 доларів США на придбання квартира АДРЕСА_1 , на строк не пізніше 10 березня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 29 березня 2007 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено договір поруки.

Також на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» 29 березня 2007 року укладено іпотечний договір №0709/05/11/07-N, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А. за реєстровим № 2674, згідно з яким іпотекодавець передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за №1441, відповідно до якого право вимоги за вищевказаними договором кредиту, іпотечним договором перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта банк».

01 травня 2018 року відбулися відкриті торги (аукціон) з продажу права вимоги за кредитним договором № 0709/05/07-N, укладеним 29 березня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , переможцем яких визначено ТОВ «Ей Ті Фінанс».

За результатами проведених відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2018-03-20-000375-а від 11 травня 2018 року, 11 червня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Ей Ті Фінанс» укладено договори: купівлі-продажу майнових прав № 618/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передало у власність, а ТОВ «Ей Ті Фінанс» прийняло у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому; відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29 березня 2007 року № 07/09/05/11/07-N; відступлення права вимоги за договором поруки.

11 червня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 11 червня 2018 року № 618/К та протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2018-03-20-000375-а від 11 травня 2018 року укладено договір відступлення права вимоги за договором поруки, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» передало ТОВ «Ей Ті Фінанс» право вимоги за договором поруки № 0709/05/П1/07-N від 29 березня 2007 року.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 строків повернення платежів на виконання основного зобов`язання, у неї виникла заборгованість за кредитним договором №0709/05/07-N від 29 березня 2007 року, що станом на 11 червня 2018 року становила 431 216 99 грн.

Як в первісній позовній заяві, так і в уточненій позивач вказує, що у період з 2007 по 2018 роки вона виплатила 45 643,48 доларів США заборгованості за тілом кредиту з наданих банком 52 800 доларів США в якості кредиту. До позову нею доданий розрахунок заборогованості (т.1 а.с. 1821), з якого вбачається, що загальна заборгованість станом на 11.06.2018 року складає 431 216,99 грн.

16 серпня 2018 року, 20 серпня 2018 року та 03 вересня 2018 року ОСОБА_10 ТОВ «Ей Ті Фінанс» направляло ОСОБА_1 повідомлення за змістом якого, товариство, визначивши суму боргу за договором кредиту в сумі 431 216,99 грн., вимагало у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказані повідомлення містили застереження, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «Ей Ті Фінанс» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтями 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

Вказані повідомлення направлялися ОСОБА_1 на адресу, що вказана в іпотечному договорі, а саме: 61057, квартира АДРЕСА_4 , та були повернуті за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Рішенням державного реєстратора Харківської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супруна В.В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер 43419912, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «Ей Ті Фінанс».

19 жовтня 2018 року між ТОВ «Ей Ті Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «Ей Ті Фінанс» продало та передало у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 купив та прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жамойда Г.М. за реєстровим № 1473.

На виконання вказівок Верховного Суду з огляду на умови іпотечного договору щодо дотримання ТОВ «Ей Ті Фінанс» процедури направлення вимог іпотекодавцю про виконання основного зобов`язання та попередження про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки, то апеляційний суд встановив, що згідно п.4.2. іпотечного договору №0709/05/11/07-N іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення івпотекодавцем умов кредитного договору або умов цього договору.

Згідно п.4.3. іпотечного договору №0709/05/11/07-N звернення стягнення на майно здійснюється іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно, або прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у порядку, вищнасченому Заокном договору «Про іпотеку. Ціна продажу мана за згодою сторвн складаж 340 875,00 грн. Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог. 4.4. У випадку, коли виконання пункту 4.3. договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійсними звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса або звернутися у будь-який час за захистом своїх прав до суду (т.2 а.с. 37-38).

Згідно додаткового договору від 27.07.2007 року до іпотечного договору №0709/05/11/07-N, посвідченого 29.03.2007 року Адамовою Л.А. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1004, п.4.3. іпотечного договору викладено у наступній редакції: при настанні випадків, передбачанних п.4.2. цього договооу, іпотекодержатель за 30 календарних днів повідомляє іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, передбачені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення свої вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, або погоджених з ним, від свого (іпотекодержателя) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. Перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня, після календарної дати відправлення іпотекодержателем повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, за місцезнаходженням іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі. … Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

По справі вбачається, що на ім`я директора Адвокатського бюро «Євгенія Терпелюка» (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 19 кв. 2) ТОВ «Ей Ті Фінанс» направило лист №03-09/18-18 від 03.09.2018 року наступного змісту: «У зв`язку з тим, що на теперішній час представником ОСОБА_1 з питань, пов`язаних з кредитним договором №0709/05/07- N від 29.03.2007 року, є АБ «Євгенія Терпелюка», згідно договору про надання правової допомоги №17/08/2018-1 та ордеру серії ХВ №519000175 від 17.08.2018 року, в додаток до нашого листа №30-08/18-14 від 30.08.2018 року та Вашого запиту №519000175/3 від 17.08.2018 року надаємо дві вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання до ОСОБА_1 : перша вимога Вам для відома; друга вимога для вручення ОСОБА_1 » (т.1 а.с. 15).

Згідно даних сервісу кур`єрської доставки «ExpressMoto» цей лист був відправлений 04.09.2018 року о 15:35 год. та отриманий адвокатом Терпелюк Є.В. 05.09.2018 року об 14:03 год. (т.1 а.с. 16, т.2 а.с. 21).

Крім цього, листом за вих. №03-09/18/12 від 03.09.2018 року на ім`я ОСОБА_11 на адресу АДРЕСА_3 була направлена вимога про усунення порушення виконання зобов`язання (т.2 а.с. 22), проте, у матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про отримання останньою цієї вимоги.

Беручи до уваги те, що згідно пункт 4.3. додаткового договору від 27.07.2007 року до іпотечного договору №0709/05/11/07-N (у новій редакції) передбачає, що перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня, після календарної дати відправлення іпотекодержателем повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, за місцезнаходженням іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі, то наступним днем, з якого починаться перебіг 30-ти денного строку є 05.09.2018 р. і цей строк закінчується 04.10.2018 року включно, а висновок суду першої інстанції про те, що навіть за умови вручення вимоги 05.09.2019 року належній особі - боржникові, то 05.10.2018 року є 30-тим днем, наданим боржникові для погашення боргу, а тому у іпотекодержателя та державного реєстратора був відсутній документ, який би на момент звернення із заявою про реєстрацію підтверджував сплив 30денного строку, то цей висновок суду не грунтується на фактичних обставинах справи.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державна реєстрація проведена 05.10.2018 року о 16:16:59 год., що вказує на дотримання відповідачем передбаченого строку.

Проте, за умовами п.4.3. (у новій редакції) повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, повинен бути направлений ТОВ «Ей Ті Фінанс» за місцезнаходженням іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі, а саме іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а її адресою, яка зазначена в іпотечному договорі, є АДРЕСА_3 (т.2 а.с. 38).

Як вбачається із вказаного листа №03-09/18-18 від 03.09.2018 року, він був направлений на адресу ім`я директора Адвокатського бюро «Євгенія Терпелюка» ( АДРЕСА_5 ), що не відповідає вимогам п.4.3. у новій редакції.

Крім цього, зі змісту ордеру серії ХВ №519000175 від 17.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги договору №17/08/2018-1 від 17.08.2018 року уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси у ТОВ «Ей Ті Фінанс».

Проте, ні зміст договору про надання правової допомоги договору №17/08/2018-1 від 17.08.2018 року, ні ордер про надання правової допомоги договору №17/08/2018-1 від 17.08.2018 року не може змінити умови пункту 4.3. додаткового договору від 27.07.2007 року до іпотечного договору №0709/05/11/07-N (у новій редакції) в частині відправлення іпотекодержателем вимоги про порушення виконання зобов`язання за місцезнаходженням іпотекодавця, зазначеним у договорі. Пункт 4.3. (у новій редакції) не містить умови про направлення повідомлення іпотекодержателю через його представника, не передбачає настання наслідків у разі невчинення відповідних дій представником тощо. Отже, ні кредитний договір, на іпотечний договір, ні додатковий договір до іпотечного договору не містять умови щодо вчинення іпотекодержателем дій через представника позичальника (іпотекодавця), а тому висновок суду першої інстанції про те, що із наданих сканкопій документів реєстраційної справи вбачається, що представником ТОВ «Ей Ті Фінанс» до заяви про державну реєстрацію права копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодавцеві ОСОБА_1 , не надавалася, тобто остання не була належним чином попереджена про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки, такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та грунтується на відповідних доказах, що містяться у матеріалах справи.

Також по справі вбачається, що спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаіального округу Адамовою Л.А. та зареєстрованого за реєстровим №1001. (т.1 а.с. 45-46).

Спірна квартира, як вбачається з кредитного договору №0709/05/11/07-N від 29.03.2007 року, була придбана ОСОБА_6 за кредитні кошти, які згідно п.2.1. договору були надані на такі цілі: купівлю нерухомості, страхування майна та особистого страхування, всього у розмірі 59 213,00 дол. США (т.2 а.с. 28-33).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений між банком та позичальником ОСОБА_1 29.03.2007 року, позов подано до суду 07.11.2018 року, тобто після набрання чинності 10.06.2017 року Закону України «Про споживче кредитування» та після внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.23 ч.1 зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі N 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (ч.10 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011р.).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 травня 2020 р. у справі №638/13683/15-ц, частина 10 статті 11 «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 р., встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Відносно обставини, чи використовується ОСОБА_1 спірне житлове майно як місце постійного її проживання, то як вбачається паспорту громадянина України, місце проживання ОСОБА_1 з 01.07.2014 року зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 44).

Згідно п.2.6. іпотечного договору №0709/05/11/07-N від 29.03.2007 року на період дії цього договору потекодавець передає іпотекодержателю оригінали наступних документів, що підтверджують його право власності на майно: договір купівлі-продажу, посвідчений 29.03.2007 року, технічний паспорт на спірну квартиру. Після повного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору іпотекодержатель зобов`язаний протягом двох робочих днів повернути іпотекодавцю документи, вказані у цьому пункті.

Пункт 2.8. іпотечного договору передбачає, що на період дії цього договору іпотеколавець має право володіти та користуватися майном відповідно до його цільового призначення.

Пункт 3.1.2. іпотечного договору передбачає, що іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати майно та не передавати його в наступну іпотеку або оренду без письмової згоди іпотекодержателя, не реєструвати (не приписувати) інших осіб, т.р. неповнолітніх, за адресою майна без письмової згоди іпотекодержателя.

Аналізуючи зміст вище вказаних пунктів іпотечного договору, вбачається, що вони не містять категоричної заборони реєстрації місця проживання у спірній квартирі іпотекодавця ОСОБА_1 .

Проте, як пояснила апеляційному суду позивач ОСОБА_1 , оскільки оригінали документів на квартиру були передані банку та їй не поверталися, то вона не мала змоги зареєструватися у ній, т.я. відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою КМ України від 02.03.2016 року №207 (в редакції від 02.09.2017 року, чинній на той час), одним із обов`язкових документів, що має подати особа для реєстрації свого місця проживання, є документ, що посвідчує, зокрема, право власності на спірну квартиру. На її вимогу надати оригінали документів банк повідомив листом №05-3292502 від 15.06.2016 року, що документи будуть повернуті після повного погашення кредиту (т.5 а.с. 109). У зв`язку з цим її місце реєстрації залишилося незмінним за адресою: АДРЕСА_3 , яка значилася у кредитному договорі, при тому що фактична адреса її проживання була за місцем спірної квартири: АДРЕСА_6 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іптек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т.5 а.с. 68-85) квартира АДРЕСА_4 згідно свідоцтва про право власності, серія та номер: р.№ НОМЕР_1 , виданого 29.12.1997 року ХМЦПДЖФ, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Право власності на цю квартиру було зареєстровано 17.01.2014 року в Державному реєстрі за реєстрційним номером об`єкта нерухомого майна:01, тобто вже після укладення 29 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» кредитного договору № 07/09/05/07-N та після укладення 26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Таким чином, ОСОБА_1 , укладаючи 29 березня 2007 року з ВАТ «Кредитпромбанк» договір іпотеки № 07/09/05-11/07-N, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку житлове приміщення, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , мала вказану квартиру як єдине її житлове приміщення, т.я. право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 не було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іптек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З квартирою АДРЕСА_4 не були і не могли бути пов`язані правовідносини під час укладення кредитного договору та договору іпотеки між ОСОБА_1 та банком. 27.06.2018 року квартира АДРЕСА_4 була продана ОСОБА_12 та ОСОБА_1 покупцю ОСОБА_13 (т.4 а.с.114, т.5 а.с. 93-94,95,96) та внесено у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іптек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про припинення права власності на цю квартиру за ОСОБА_12 та ОСОБА_1 .

Таким чином, на час прийняття рішення державним реєстратором Харківської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Харківської області Супрун В. В. від 05 жовтня 2018 року, індексний номер 43419912, про державну реєстрацію права власності ТОВ «Ей Ті Фінанс» на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки за іпотечним договором №0709/05/1107-N від 29 березня 2017 року, ця квартира була та використовувалася ОСОБА_1 як місце постійного її проживання, бо іншого житла вона не мала, а тому суд першої інстанції дійшли правильного висновку про порушення відповідачем вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції Закону № 895-IX від 16.09.2020 р.) протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, за недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1цього пункту.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що на спірні правовідносини поширюється дія пунктів 4,1 пункту 1 вище вказаного Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції Закону № 895-IX від 16.09.2020 р.).

В частині висновку суду першої інстануції про задоволення позовних вимог про витребування однокімнатної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , то в цій частині вимог суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно поширив дію Закону України про мораторій на спірні правовідносини, оскільки спірна квартира не є постійним місцем проживання позивача, матеріали містять письмові докази про те, що позивач ніколи не проживала у ній, то ці доводи не впливають на законність рішення суду першої інстанції, оскільки спростовуються доказами у справі про те, що на час державної реєстрації права власності за відповідачем на спірну квартиру, позивач не мала іншого житла і спірна квартира була єдиним її житлом, придбаним у кредит за іноземну валюту.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем ОСОБА_2 надано ксерокопію договору оренди спірної квартири, укладеного сином позивача з третіми особами, що ним також були сплачені комунальні послуги за тривалий період часу, протягом якого позивач не цікавилася квартирою та не утримувала її, то ці доводи також не впливають на законність рішення суду, оскільки достовірне джерело походження вказаного договору оренди спірної квартири невідомо, відсутні відомості про його належну реєстрацію в органах місцевої влади тощо, його надав до справи відповідач ОСОБА_2 , який вказує, що договір оренди передали йому орендарі-іноземці, які покинули квартиру, інших доказів в цій частині суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що до цього часу позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , хоча цю квартиру вона відчужила у червні 2018 року, тобто відразу після заміни кредитора, а її реєстрація у ній свідчить про штучний характер заміни власника, то факт реєстрації позивача за вказаною адресою судом встановлений та нею не заперечується, договір купівлі-продажу цієї квартири не є предметом спору, тому суд позбавлений робити висновки щодо штучної заміни власника.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був врахувати ту обставину, що позивач продала іншу нерухомість з власної волі, що суд послався на припущення про відсутність у позивача іншого нерухомого майна, то ці доводи також не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки при укладенні кредитного договору та договору іпотеки право власності на іншу квартиру не було зареєстровано за ОСОБА_1 , ця квартира не була пов`язана з укладенням вказаних договорів та не передбачалися правової наслідки відносно цієї квартири, тобто ця квартира не перебувала у залежності від укладених договорів між позивачем та банком, отже, і відповідні наслідки, на які посилається відповідач, не можуть настати.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача значну кількість часу проживає за кордоном і може мати там нерухоме майно, але судом взагалі не досліджувалися ці обставини, що суд повинен був врахувати, що нерухоме майно може бути зареєстроване за позивачем на прізвища як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 , то в цій частині доводів суд наголошує, що сторона відповідача не була позбавлена процесуального права надати суду належні та допустимі докази в цій частині для дослідженняі їх судом, суд не наділений правом самостійно збирати чи витребовувати докази, клопотань в цій частині від сторони відповідача не надходило.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів реєстраційної справи залучено оригінал звукозапису вручення представнику позивача вимоги до ОСОБА_1 про усунення порушень виконання зобов`язань, що представником позивача ОСОБА_5 була прийнята ця вимога, що ним визнавалося у суді, що кур`єром перевірялися повноваження представника на отримання такої вимоги, що слід вважати її врученою позивачу шляхом її вручення уповноваженому представнику, то як зазначалося вище, ці дії не узгоджуються з умовами іпотечного договору та доповненнями до нього в частині направлення вимоги. Сам факт отримання представником позивача надісланого конверту не є належним способом вручення вимоги, оскільки представник позивача не знав, що саме знаходиться в конверті, а як би знав, то мав би право відмовитися від його отримання.

Доводи апеляційної скарги про те, що неповнота внесених до переліку документів реєстраційної справи не може бути наслідком скасування права власності, що є неправильним висновок суду щодо обчислення 30-ти денного строку з дня вручення вимоги представнику позивача, що є хибним висновок суду про те, що відповідач не надав усіх документів до реєстраційної справи, у т.ч. і копії договору іпотеки, то ці доводи заслуговують на увагу, проте не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосовано ст. 388 ЦК України в частині витребування майна у набувача ОСОБА_2 , т.я. воно вибуло не з володіння, а з власності позивача, крім цього, оформивши договір іпотеки, що позивач висловила волевиявлення на позасудовий порядок стягнення іпотечного майна, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки в цій частині вимог Верховним Судом зроблено висновок про те, щодо відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. З огляду на позицію позивача про те, що ТОВ «Ей Ті Фінанс» набуло право власності на належну їй квартиру поза її волею, а в подальшому відчужило її на користь ОСОБА_2 , обраний нею спосіб захисту відповідає змісту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є зареєстрованим власником спірного майна, тому майно не може бути передане йому до поновлення запису про реєстрацію за ним права власності, скасування державної реєстрації за іпотекодержателем не автоматично поновлює в реєстрі прав на нерухоме майно права позивача як власника, що до ОСОБА_2 така вимога, як визнання угоди недійсною і застосування реституції, не була заявлена, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки позивач не заявляє про реєстрацію за нею права власності на спірну квартиру, предметом спору є витребування спірної квартири у набувача ОСОБА_2 і такий спосіб захисту порушеного права є правильно обраним, статус спірної квартири, як предмету договору іпотеки, не змінюється.Викладене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, зокрема іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» у зазначеній редакції). Саме скасування такого запису є належним способом захисту прав та інтересів позивачки. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а).

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Крім цього, 16.11.2022 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційному суду заяву з проханням скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2018 року.

Вирішуючи дану заяву, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2018 рокузаява представника ОСОБА_14 адвоката Терпелюка Є.В. про забезпечення позову у даній справі задоволена. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ), на підставі договору купівлі-продажу №1473 від 19.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ТІ ФІНАНС» (ідентифікаційний код 39555684, адреса: 61052, місто Харків, вул. Полтавський шлях, 31) та ОСОБА_2 . Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони, у позасудовому порядку, ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Дзержинським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 01.09.2015 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), вселення будь-яких інших осіб, здійснювати заміну замків, вхідних дверей або зміни вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ) на підставі договору купівлі-продажу №1473 від 19.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙ ТІ ФІНАНС» (ідентифікаційний код 39555684, адреса: 61052, місто Харків, вул. Полтавський шлях, 31) та ОСОБА_2 . В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено (т.1 а.с. 88-90).

Згідно п.8 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , також приймаючи до уваги те, що позов був забезпечений саме за клопотанняи сторони позивача, а оскільки відпала необхідність у забезпеченні позову, то клопотання позивача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2018 року, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ей Ті Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року- залишити без змін.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2018 року - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов