У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 грудня 2022 року м. Селидове

Суддя Селидівського міського суду Донецької області Хацько Н.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до магазина-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про оплату вимушеної праці, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до магазина-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про оплату вимушеної праці.

Дослідивши матеріали позовної заяви вважаю, що позовну заяв слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Тому, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

За правилами цивільного процесуального кодексу України, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 ЦПК України.

Суд вважає, що дану позовну заяву подано без додержання вимог ст. 175 і 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги щодо позовної заяви.

Так, в частині 3 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повиннамістити:1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У відповідності до частини першої статті 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За приписами частини першої статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно до приписів ч. 1 ст. 90 ЦК України встановлено, що юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Так із змісту позовної заяви позивача було зазначено в якості відповідача по справі магазин-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке не відображає відомостей щодо повного найменування сторони відповідача через не зазначення повного найменування юридичної особи (товариство, установа, приватне підприємство тощо) або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи підприємця, що в свою чергу не надає можливість суду встановити процесуальну правосуб`єктність та дієздатність сторони по справі, а також неможливість встановити самого відповідача.

Крім того, за положеннями п.п. 1, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення проводиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Варто зазначити, що у позовній заяві позивачем у прохальній частині визначено суму до стягнення у розмірі 2000 доларів США, разом з тим, слід звернути увагу позивача на те, що в даному випадку ціна позову може визначатися у національній валюті, а не у іноземній, враховуючи положення ст. 192 ЦК України, якими визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті».

Так, у своїй позовній заяві визначаючи суму до стягнення коштів як оплату вимушеної праці із визначенням грошового еквіваленту в іноземній валюті долари США, позивачем не надано документів на підтвердження отримання відповідачем доходу в іноземній валюті долари США, або документів на підтвердження договірних відносин по здійсненню розрахунку із позивачем у іноземній валюті.

Крім того, в порушення приписів п. п. 2, 3, 6 ст. 175 ЦПК України, позивачем у позовній заяві не було зазначено в позовній заяві ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи підприємця), а також відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача; ціну позову та обґрунтований розрахунок сум, що пред`явлені до стягнення; відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.

Крім того заявляючи клопотання про встановлення та отримання від Держави Україна реєстраційних відомостей про відповідача та власника ФОП відповідача суд звертає увагу позивача, що за приписами ч. 6 ст. 185 ЦПК України у суду відсутні законні підстави для встановлення відомостей стосовно фізичних осіб, які є суб`єктами підприємницької діяльності, та юридичних осіб, а також враховуючи те, що відсутнє повне найменування відповідача юридичної особи чи фізичної особи-підприємця суд не має можливості конкретизувати відповідача по справі

Враховуючи викладене вище, позивачу необхідно уточнити позовну заяву з зазначенням повного найменування юридичної особи чи фізичної особи підприємця, зазначенням конкретизуючих даних цієї особи, а саме ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України або реєстраційного номеру облікової картки платника податків фізичної особи підприємця та відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, а також позивачу необхідно зазначити ціну позову та надати обґрунтований розрахунок сум що стягується в національній валюті або надати документи на підтвердження отримання доходу відповідачем в іноземній валюті, а також зазначити відомості щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору якщо такі проводилися.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 176, 177,185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до магазина-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про оплату вимушеної праці - залишити без руху.

Надати позивачу строк 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.О. Хацько