Справа №717/1116/22
20 грудня 2022 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді: Туржанського В.В.
за участі секретаря: Тихоненко І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Позивачка подала до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.08.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.08.2015. Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .
Представник виконавчого комітету Кельменецької селищної ради
як органу опіки та піклування: Білик Л.В.
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що не згідна із висновком органу опіки та піклування.
Відповідач ОСОБА_2 , який викликався до суду у порядку встановленому ЦПК України, у судове засідання не з`явився. Повістку було надіслано ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , тобто за адресою відповідача, яку він зазначив у адресованих до суду заявах. Повістку не вручено через відсутність ОСОБА_2 за цією адресою. Згідно до ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Враховуючи згоду позивачки на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів.
Представник виконавчого комітету Кельменецької селищної ради як органу опіки та піклування Білик Л.В. в судовому засіданні вважає за можливе визначення місця проживання ОСОБА_3 із позивачкою.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , зареєстрували шлюб 22 серпня 2015 року у відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про що 22 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис №1578. Сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказані обставини стверджуються свідоцтвом про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виданим 22 серпня 2015 року на бланку серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 виданого 25 жовтня 2016 року на бланку серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 з квітня 2022 року фактично проживає із своєю матір?ю ОСОБА_1 в с. Вороновиця Дністровського району Чернівецької області. Вказана обставина стверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 13 квітня 2022 року, довідками виданими старостою Вороновицького старостинського округу Кельменецької селищної ради №271 від 20 липня 2022 року та №294 від 27 липня 2022 року.
25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір згідно до якого місцем проживання доньки сторін ОСОБА_3 визначили місце проживання матері ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , за тимчасовим місцем проживання АДРЕСА_3 , до закінчення або скасування воєнного стану на території України. Вказана обставина стверджується копією договору від 25 жовтня 2022 року.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Суд вважає, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася та існує тільки формально, оскільки вони не підтримують сімейних стосунків і не ведуть подружнього життя, а подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам позивачки.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка посилалася на те, що не сторони підтримують подружніх стосунків, шлюб існує формально, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
В порушення ст. 43 ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував можливість примирення. Крім того, відповідач не надав суду доказів, що між ним та позивачкою дійсно існують сімейні відносини як між подружжям.
Враховуючи, що позивачка заперечує проти збереження сім`ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у частині позовних вимог про розірвання шлюбу, слід задовольнити.
Суд вважає, що вимога позивачки „після розірвання шлюбу, відновити її прізвище ? ОСОБА_4 ? не є позовною вимогою в розумінні пункту 4 частини 3 статті 175 ЦПК України.
Суд вважає, що у рішенні суду в даному випадку не може бути зазначено про вибір позивачкою прізвища. Зокрема, вказівка про зазначення у рішенні суду про розірвання шлюбу про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, міститься у ч. 8 ст. 294 ЦПК України. Стаття 294 ЦПК України встановлює порядок розгляду справ окремого провадження. Однак, дана справа розглядається в порядку позовного провадження. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище. Закон України „Про державну реєстрацію актів цивільного стану, а саме ст. 15 встановлює, що той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Згідно до пункту 22 підрозділу 3 розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, той із подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен письмово заявити про це у відділі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу.
Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Суд вважає, що думку дитини слід ураховувати, якщо дитина досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.
В судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 пояснила, що у даний час проживає із матір?ю і далі бажає жити із матір?ю. ОСОБА_3 пояснила, що не пам?ятає коли батько її відвідував.
Враховуючи наведене, суд вважає, що місце проживання малолітньої ОСОБА_3 слід визначити із позивачкою, оскільки саме вона протягом тривалого часу опікується ОСОБА_3 . Суд також бере до уваги, що на момент розгляду справи сторони дійшли згоди щодо того, що малолітня ОСОБА_3 буде проживати із позивачкою.
Суд вважає безпідставним клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині вимоги щодо визначення місця проживання дитини за відсутністю предмету спору. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Разом з тим, на час пред`явлення позову між сторонами був наявний спір щодо місця проживання дитини, а договір між сторонами про визначення місця проживання був укладений лише 25 жовтня 2022 року. Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Разом з тим, позивачка не відмовилася від позову, а відповідач не визнав позов.
Згідно висновку органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради затвердженого рішення виконавчого комітету Кельменецької селищної ради №115 від 21 жовтня 2022 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 біля матері ОСОБА_1 .
Згідно до ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування виходячи із наступного. Згідно до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, з висновку органу опіки та піклування вбачається, що обстеження умов проживання дитини та батьків, не було проведене. У висновку відсутні посилання на будь-які інші документи, які стосуються справи. Таким чином, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування, не є обґрунтованим і суперечить інтересам дитини.
На підставі ст. ст. 161, 171, 179 - 183, 186, 191 СК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_3 , до ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації якого АДРЕСА_4 , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який було зареєстровано 22 серпня 2015 року у відділі Державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1578 - розірвати.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з ОСОБА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору.
Це заочне рішення може бути переглянуте Кельменецьким районним судом Чернівецької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 20 грудня 2022 року.

Надіслати сторонам копії рішення протягом двох днів з дня його складання.

Суддя: