Справа № 464/3550/22
пр.№ 2/464/1272/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 66000,00 грн.

Ухвалою від 29.08.2022 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 05.03.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» (кредитодавець) та відповідачкою (позичальник) укладено кредитний договір №03733-03/2021. Також, 03.05.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (кредитодавець) та відповідачкою (позичальник) укладено кредитний договір №/677483. Відповідачка підписала ці договори шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Згідно умов вказаних договорів відповідачці надається фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Як стверджує позивач, він є новим кредитором за вказаними вище кредитними зобов`язаннями. 30.11.2021 між ним та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу №30112021-1, згідно із яким ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» передано права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором №03733-03/2021 від 05.03.2021.

Крім цього, 09.12.2021 між ним та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладено договір факторингу №09122021, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за договором №/677483 від 03.05.2021

Позивач посилається на те, що відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитними договорами, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду із цим позовом у неї існує заборгованість у загальному розмірі 66000,00 грн.

Аргументи відповідача.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог, з наступних підстав. На переконання відповідачки, позивачем не доведено факту видачі кредиту, належним чином не обґрунтовано позовні вимоги та не подано доказів, які свідчили б про існування заборгованості.

Додані до позову розрахунки боргу не є належними та допустимими доказами існування заборгованості, оскільки з їх змісту неможливо прослідкувати формування сум боргу. Вони не містять усієї інформації щодо видачі кредиту, періодичності формування сум боргу, дати їх складення.

Матеріли справи містять лише паперові копії електронних договорів, за якими неможливо прослідкувати факт їх підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Навіть якщо уявити, що заборгованість існує, то суми відсотків за користування кредитними коштами нараховувались поза терміном кредитування, а отже вони є неустойкою, яка в період дії карантину та воєнного стану не може нараховуватись та стягуватись.

На переконання відповідачки, ненадання позивачем повного тексту Договорів факторингу, а також подання лише витягів із реєстрів боржників, які не підписані фактором та клієнтом, свідчить про неналежність та недопустимість цих доказів.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

05.03.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено Договір про надання фінансового кредиту №03733-03/2021 (надалі Договір 1), згідно із п. 1.1. якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 12000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3, 1.5., 1.6. Договору 1 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.04.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За користування кредитом клієнт сплачує товариству 365,00% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,00% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства.

Як додаток до Договору 1 сторони погодили Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, згідно із яким строк, на який надано кредит: 30 днів; сума кредиту: 12000,00 грн.; фіксована процентна ставка за день 1,00%; сума нарахованих процентів за користування кредитом: 3600,00 грн.; до оплати:15600,00 грн.

Договір 1 та додаток до нього укладені сторонами шляхом їх підписання електронними цифровими підписами. Відповідачка підписала вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W93076.

Судом встановлено, що права вимоги за вищевказаним договором перейшли від ТОВ «ФК «Інвеструм» до позивача, що підтверджується наявними у матеріалах справи витягом з Договору факторингу №30112021-1 від 30.11.2021, Актом прийому-передачі реєстру боржників від 30.11.2021, Витягом з Реєстру боржників від 30.11.2021.

Також, 03.05.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №/677483 (надалі Договір 2), відповідно до п. 1.1. якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно із п.п. 1.2.-1.5. Договору 2 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 01.06.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. Невід`ємною частиною цього договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства.

Як додаток до Договору 2 сторони погодили Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, згідно із яким строк, на який надано кредит: 30 днів; сума кредиту: 4500,00 грн.; фіксована процентна ставка за день 2,5%; сума нарахованих процентів за користування кредитом: 3375,00 грн.; до оплати: 7875,00 грн.

Договір 2 та додаток до нього укладені шляхом їх підписання сторонами електронними цифровими підписами. Відповідачка підписала вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R70073.

Судом встановлено, що права вимоги за вищевказаним договором перейшли від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» до позивача, що підтверджується наявними у матеріалах справи витягом з Договору факторингу №09122021 від 09.12.2021, Актом прийому-передачі реєстру боржників від 09.12.2021, Витягом з Реєстру боржників від 09.12.2021.

Як стверджує позивач, відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитними договорами, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду із позовом у неї існує заборгованість, а саме:

- за Договором 1 у розмірі 48000,00 грн., з яких 12000,00 грн. основний борг; 36000,00 грн. борг за відсотками;

- за Договором 2 у розмірі 18000,00 грн., з яких 4500,00 грн. основний борг; 13500,00 грн. борг за відсотками.

На підтвердження надання кредиту за Договорами 1 та 2 позивачем подано Інформаційні довідки вих. №58/10 від 31.10.20222 та вих. №176/07 від 20.07.2022, видані ТОВ «Платежі онлайн», а також розрахунки заборгованості.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що відповідачкою, як позичальником, укладено два електронні кредитні договори, а саме:

- із ТОВ «ФК «Інвеструм» (кредитодавець) Договір про надання фінансового кредиту №03733-03/2021 від 05.03.2021, згідно із яким сума кредитування становить 12000,00 грн.;

- із ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (кредитодавець) Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №/677483 від 03.05.2021, згідно із яким сума кредитування становить 4500,00 грн.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону №675-VIII (тут і надалі в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч.ч. 3, 6 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У своїй постанові від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Суд зазначає, що вказані вище договори підписані сторонами електронними цифровими підписами. При цьому відповідачка підписала Договір 1 та 2 з використанням електронних підписів одноразовим ідентифікатором W93076 та R70073 відповідно, які відображені у розділах договорів щодо реквізитів сторін.

Слід зауважити, що від відповідачки не надходило жодних заперечень щодо входу нею на сайти кредитодавців за допомогою логіна і пароля особистого кабінету задля отримання кредиту та отримання засобами електронного зв`язку листів із вказаними вище одноразовими ідентифікаторами.

Зважаючи на викладене вище, суд відхиляє посилання ОСОБА_1 про те, що матеріали справи містять паперові корпії електронних договорів, за якими неможливо прослідкувати підписання Договорів 1 та 2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Про укладення договорів свідчить і те, що кредитори володіють інформацією про персональні дані відповідачки, які дають змогу її ідентифікувати (серія та номер паспорта, дата та орган його видачі; РНОКПП, адреса реєстрації місця проживання тощо). Вказані дані відповідають тим, що самостійно повідомлені відповідачкою у заявах по суті справи, а також тим, які вказані у копії її паспорта.

Будь-яких пояснень стосовного того, яким чином відповідні дані були отримані кредиторами відповідачка не надала.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі 5.

Судом встановлено, що у зобов`язаннях, що випливають з Договорів 1 та 2, позичальником за якими є відповідачка, відбулася заміна кредитора. Новим кредитором у цих зобов`язаннях є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи витягами із Договорів факторингу, із реєстру боржників, копіями Актів прийому-передачі реєстрів боржників.

На переконання відповідачки, ненадання позивачем повного тексту Договорів факторингу, а також подання лише витягів із реєстрів боржників, які не підписані фактором та клієнтом, свідчить про неналежність та недопустимість цих доказів.

З цього приводу суд зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 95 ЦПК України якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивачем надано суду саме ті частини договорів та реєстрів боржників, які стосуються суті спору у цій справі та дають змогу встановити факт заміни кредитора у договірних зобов`язаннях, заборгованість за якими є предметом позову.

Що стосується відсутності підписів фактора і клієнта на витягах із реєстрів боржників, то слід вказати, що частинами 5, 6 ст. 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Зважаючи на те, що позивач засвідчив відповідні докази належним чином, зазначив про наявність оригіналів таких у нього, враховуючи відсутність клопотання відповідачки про витребування оригіналів вказаних письмових доказів, а також відсутність у суду сумнів щодо відповідності наданих копій оригіналам цих документів, суд вважає, що витяги із реєстрів боржників є належними та допустимими доказами в розумінні положень процесуального законодавства.

Відтак, доводи відповідачки у цій частині є необґрунтованими.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як стверджує позивач, на виконання умов Договорів 1 та 2 первинними кредиторами було перераховано відповідачці обумовлені суми грошових коштів.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п. 1.5. Договору 1 датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, а згідно із п. 1.4. Договору 2 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом.

Отже, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника є надання останнім інформації про банківський картковий рахунок, на який кредитодавець має перерахувати необхідні позичальнику кошти.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон №996-XIV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом №996-XIV.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц.

Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачці кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів); клопотань про витребування відповідних доказів судом ним заявлено не було.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18).

Станом на момент ухвалення судом цього рішення, на підтвердження факту видачі кредиту та існування заборгованості відповідачки за договорами позивачем надано лише Інформаційні довідки вих. №58/10 від 31.10.2022 та вих. №176/07 від 20.07.2022, видані ТОВ «Платежі онлайн» та розрахунки заборгованості.

З цього приводу суд зазначає, що вказані вище докази подані з пропуском процесуального строку на їх подання.

Так, згідно із ч.ч. 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Звертаючись до суду із позовом, позивач жодним чином не повідомив суд про неможливість подання доказів надання кредитів відповідачці, не навів об`єктивних причин неможливості їх подання, на надав доказів здійснення всіх залежних від нього дій, спрямованих на отримання відповідних доказів.

У заявах по суті справи, а також письмових поясненнях позивач повідомляв суд, що у нього немає оригіналів первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт надання кредиту відповідачці за Договорами 1 та 2, оскільки він не є первісним кредитором.

З цього приводу суд зазначає, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Вказане безпосередньо випливає зі змісту ст. 517 ЦК України.

Крім цього, у п. 4.1. Договору факторингу №09122021 від 09.12.2021 передбачено, що клієнт зобов`язується надати документацію по боржниках, зазначених у реєстрах боржників протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі реєстру боржників, але в будь-якому разі не раніше дня сплати фоктором ціни продажу. Передача документації здійснюється шляхом укладення між сторонами відповідного акту прийому-передачі документації.

У цьому договорі погоджено, що під терміном «документація» слід розуміти, зокрема платіжне доручення або інше документальне підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником (на вимогу).

Таким чином, відповідні первинні документи повинні були бути переданими позивачу за договорами факторингу. Водночас, якщо позивач посилається на непередання йому таких документів, він міг звернутися до суду із клопотанням про витребування копій первинних бухгалтерських документів у первісних кредиторів. Однак, як вбачається з матеріалів справи таким правом він не скористався.

У процесі розгляду справи позивач повідомляв про звернення за отриманням необхідних документів до первинних кредиторів та надав уже згадані вище інформаційні довідки.

Суд вважає за доцільне наголосити на тому, що надані з пропуском процесуального строку інформаційні довідки не є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт отримання відповідачкою кредитних коштів, оскільки не належать до первинних бухгалтерських документів. З їх змісту неможливо встановити, чи кредитні кошти були перераховані первинними кредиторами за Договорами 1 та 2 на рахунок, належний відповідачці.

Що стосується розрахунків заборгованості, то самі по собі без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником вони не є підтвердженням наявності заборгованості. Вони є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону №996-XIV.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного вище, суд, надавши належну оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем видачі відповідачці кредитних коштів за Договорами 1 та 2, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаними договорами у загальному розмірі 66000,00 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сума сплаченого судового збору покладається на ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення з кредитної заборгованості у розмірі 66000,00 грн. відмовити у повному обсязі.

2. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2022 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий Борачок М.В.