ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 703/2380/21
Провадження № 22-ц/821/1353/22
Категорія: 311010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Холодняк Віктор Миколайович

відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті

представник відповідача: Самборський Владислав Олегович, ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Державної служби України з безпеки на транспорті Самборського Владислава Олеговича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Прилуцького В.О. в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 09 серпня 2022 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

26 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що з 16 грудня 2015 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, зокрема, 16 грудня 2015 року він був призначений на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області за переведенням з Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

15 червня 2020 року, вказує позивач, його було переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

У зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті 25 листопада 2020 року, зазначає ОСОБА_1 , він був переведений на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті.

Наказом № 902-к від 24 червня 2021 року, виданим головою Державної служби України з безпеки на транспорті Є.Прокопчуком, вказує позивач, його було звільнено із займаної посади у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього розпорядку, враховуючи, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Згідно вказаного наказу днем звільнення слід вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

1 липня 2021 року головою Державної служби України з безпеки на транспорті Є. Прокопчуком виданий наказ № 940-к, яким внесено зміни до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 червня 2021 року № 902-к, де пункт 1 викладено у наступній редакції «звільнити ОСОБА_3 , старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті, із займаної посади 01 липня 2021 року, враховуючи, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України».

Із зазначеними наказами від 24 червня 2021 року № 902-к «Про звільнення ОСОБА_3 » та наказу від 01 липня 2021 року № 940-к «Про внесення змін до наказу від 24 червня 2021 року № 902-к» позивач не погоджується, оскільки подання про надання згоди на його вивільнення з роботи розглядалося Первинною профспілковою організацією працівників Державної служби України з безпеки на транспорті 22 червня 2021 року без його присутності, при цьому напередодні йому пропонувалося прийняти участь в засіданні профспілки в телефонному режимі, однак в зв`язку із перебуванням на лікуванні, позивач направив на електронну адресу Первинної профспілкової організації заяву, в якій зазначив про своє перебування на лікарняному, в зв`язку з чим просив відкласти засідання Первинної профспілкової організації по розгляду подання на погодження його звільнення. Однак, Первинною профспілковою організацією було порушено його право бути присутнім під час розгляду подання на погодження вивільнення з роботи за п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Крім того, у вказаних наказах, підставами звільнення позивача з роботи вказано накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», від 12 січня 2021 року № 10-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 24 лютого 2021 року № 38-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», які, вважаючи незаконними, позивач оскаржив до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, однак на момент подачі даного позову судом не було прийнято рішення суду по суті.

Також позивач зауважив, що в оскаржуваних наказах про його звільнення не зазначено, з яких підстав відповідачем було прийнято рішення про звільнення його за п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

В зв`язку з вищевикладеним, вказує ОСОБА_1 , він змушений був звертатися за захистом своїх порушених трудових прав до суду із відповідним позовом; позивач просив постановити судове рішення, яким визнати незаконними та скасувати накази Державної служби України з безпеки на транспорті про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення від 24 червня 2021 року № 902-к «Про звільнення ОСОБА_3 » та від 01 липня 2021 року № 940-к «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 червня 2021 року № 902-к»; поновити його на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті з 01 липня 2021 року; стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 червня 2021 року № 902-к «Про звільнення ОСОБА_3 » на підставі п.3 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 01 липня 2021 року № 940-к «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 червня 2021 року № 902-к».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті з 01 липня 2021 року.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2021 року по 05 серпня 2022 року включно в розмірі 94455 грн. 34 коп. грн. та понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., а всього - 98455 грн. 34 коп.

Стягнуто з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що суд при вирішенні спору про законність/незаконність звільнення має встановити чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника та чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог статей 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 були накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д, від 12 січня 2021 року № 10-Д та від 24 лютого 2021 року № 38-Д про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани, які скасовані в судовому порядку, тому суд прийшов до висновку що такі накази не можуть бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Враховуючи відсутність систематичного порушення трудової дисципліни та доказів невиконання (неналежного виконання) трудових обов`язків ОСОБА_1 суд вважав, що оскаржувані накази є незаконними та підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 слід поновити на посаді старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті з 01 липня 2021 року.

Крім того, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення на користь позивача виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 13 вересня 2022 року, представник Державної служби України з безпеки на транспорті Самборський В.О., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають істотне значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, мотивована тим, що рішення є необґрунтованим та необ`єктивним, з огляду на те, що воно не містить оцінки доводів відповідача щодо правомірності прийнятих наказів Укртрансбезпеки від 11 січня 2021 рок у№9-Д, від 12 січня 2021 року №10-Д, від 24 лютого 2021 рок у№38-Д про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді доган.

Скаржник зазначає, що суд не врахував факт оскарження судових рішень про визнання протиправними та скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів оскарження судових рішень у справах з оскарження зазначених вище наказів є необґрунтованими, оскільки інформація щодо ухвал Верховного Суду є відкритою та такою, що на момент розгляду даної справи по суті була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, вбачається невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що є достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Холодняк В.М. просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, мотивуючи тим, що судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 16 грудня 2015 року було призначено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області відповідно наказу №138-К від 14 грудня 2015 року. На підставі наказу від 05 червня 2020 року №605-к позивача переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області. На підставі наказу від 25 листопада 2020 року №605-к ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті переведено на посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті (том 1, а.с. 6-7).

Відповідно до копії листка непрацездатності серії АЛГ №341244 від 16 червня 2021 року ОСОБА_1 з 16 червня 2021 року по 30 червня 2021 року перебував на лікуванні (том 1, а.с. 8).

Згідно наказу № 902-к від 24 червня 2021 року, виданого головою Державної служби України з безпеки на транспорті Є. Прокопчуком, старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Кирноса В.В. звільнено із займаної посади у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього розпорядку, враховуючи, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Згідно вказаного наказу днем звільнення слід вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Підстави: службова записка начальника Управління внутрішньої безпеки Вадима Лаврика від 31 травня 2021 року № 39274/6.1/18-21, накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», від 12 січня 2021 року № 10-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 24 лютого 2021 року № 38-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», погодження Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті від 22 червня 2021 року вих. № 19 (том 1, а.с. 10).

Згідно наказу № 940-к від 01 липня 2021 року, виданого головою Державної служби України з безпеки на транспорті Є. Прокопчуком, внесено зміни до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 червня 2021 року № 902-к, де пункт 1 викладено у наступній редакції «звільнити ОСОБА_3 , старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті, із займаної посади 01 липня 2021 року, враховуючи, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України». В даному наказі зазначено, що підставою є: службова записка начальника Управління внутрішньої безпеки Вадима Лаврика від 31 травня 2021 року № 39274/6.1/18-21, накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», від 12 січня 2021 року № 10-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 24 лютого 2021 року № 38-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», погодження Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті від 22 червня 2021 року вих. № 19, копія листка непрацездатності серія АЛГ № 341244 від 16 червня 2021 року (том 1, а.с. 13).

Наказами № 9-Д від 11 січня 2021 року та № 10-Д від 12 січня 2021 року ОСОБА_1 було оголошено догани за порушення трудової дисципліни, що виразилася у неналежному здійсненні ним заходів державного контролю та нагляду за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті (том 1, а.с. 41-43).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 оскаржувалась до суду правомірність вищевказаних наказів № 9-Д від 11 січня 2021 року та № 10-Д від 12 січня 2021 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Так, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року по справі № 703/1424/21 визнано незаконними та скасовано накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 12 січня 2021 року № 10-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» (том 1, а.с. 116-121).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року залишено без змін (том 1, а.с.123-135).

Таким чином, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року по справі № 703/1424/21 набрало законної сили 22 лютого 2022 року.

Крім того, наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 лютого 2021 року № 38-Д ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що виразилася у неналежному здійсненні ним заходів державного контролю та нагляду за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті (том 1, а.с. 44-45).

В свою чергу, ОСОБА_1 також оскаржувалась до суду правомірність вищевказаного наказу № 38-Д від 24 лютого 2021 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Так, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року по справі № 703/1634/21 визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 лютого 2021 року № 38-Д про застосування відносно ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани (том 1, а.с. 143-146).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року залишено без змін (том 1, а.с. 149-154).

Таким чином, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року по справі № 703/1634/21 набрало законної сили 19 квітня 2022 року.

Судом першої інстанції встановлено, що усі накази з трьох, які зазначені у наказі від 24 червня 2021 року № 902-к «Про звільнення ОСОБА_3 » та від 01 липня 2021 року № 940-к «Про внесення змін до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 червня 2021 року № 902-к», як підстави для звільнення ОСОБА_1 , були скасовані судом.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог, визначених ст. 263 ЦПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом закону, звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Предметом спору у даній справі є накази Державної служби України з безпеки на транспорті про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним порушенням вимог посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті та порушенням п. 1.6., 1.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, які не є державними службовцями Державної служби України з безпеки на транспорті.

При цьому, підставою для звільнення слугували: службова записка начальника Управління внутрішньої безпеки Вадима Лаврика від 31 травня 2021 року № 39274/6.1/18-21, накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», від 12 січня 2021 року № 10-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 24 лютого 2021 року № 38-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення», погодження Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті від 22 червня 2021 року вих. № 19, копія листка непрацездатності серія АЛГ № 341244 від 16 червня 2021 року (том 1, а.с. 13).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив до суду правомірність вищевказаних наказів № 9-Д від 11 січня 2021 року, № 10-Д від 12 січня 2021 року та № 38-Д від 24 лютого 2021 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Так, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2021 року по справі № 703/1424/21 визнано незаконними та скасовано накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 12 січня 2021 року № 10-Д «Про застосування дисциплінарного стягнення» (том 1, а.с. 116-121).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року дане рішення суду залишено без змін, а отже набрало законної сили.

Також, рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 грудня 2021 року по справі № 703/1634/21 визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 24 лютого 2021 року № 38-Д про застосування відносно ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани (том 1, а.с. 143-146), яке постановою Черкаського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року залишено без змін та вступило в законну силу.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував правомірність та законність постановлених відносно ОСОБА_1 наказів про застосування до нього дисциплінарного стягнення, які, в подальшому, стали підставою для звільнення позивача із займаної посади. Крім того, скаржник зауважує, що судові рішення про визнання даних наказів незаконними та їх скасування оскаржуються ним в касаційному порядку, а тому вважаються такими, що є діючими.

Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оцінивши сукупність наявних по справі доказів, апеляційний суд констатує, що доводи скаржника є помилковими, оскільки накази Державної служби України з безпеки на транспорті від 11 січня 2021 року № 9-Д, від 12 січня 2021 року № 10-Д та від 24 лютого 2021 року № 38-Д про застосування дисциплінарних стягнень відносно ОСОБА_1 , які передували наказу про звільнення, були предметом судового розгляду в інших справах, за результатами яких постановлені відповідні судові рішення про їх скасування, вказані рішення набрали законної сили, а тому обставини, які були встановлені у тих справах, не підлягають перегляду та переоцінці у даній справі.

При цьому, суд критично оцінює доводи скаржника про оскарження даних судових рішень у касаційному порядку, оскільки касаційне провадження станом на дату розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не відкрито та дію судових рішень у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства не зупинено.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення було прийнято на підставі, в тому числі службової записки начальника Управління внутрішньої безпеки В. Лаврика від 31 травня 2021 року № 39274/6.1/18-21, без належної фіксації подій та об`єктивного встановлення обставин вчинення проступку.

Крім того, роботодавцем не зазначені конкретні порушення, які були допущені ОСОБА_1 , що стосуються тих обов`язків, які були складовими його трудової функції працівника, чи випливали з посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті, затвердженої Головою Укртрансбезпеки 12.06.2020 року, чи Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, які не є державними службовцями Укртрансбезпеки, затверджених наказом Укртрансбезпеки від 01.07.2016 року №357, а також посадової інструкції старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду на вантажному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, затвердженої Головою Укртрансбезпеки 12.06.2020 року.

Інших доказів, які б свідчили про порушення трудової дисципліни позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність систематичних порушень та систематичного невиконання позивачем, як працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що могло бути підставами для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Отже, приведені Державною службою України з безпеки на транспорті в апеляційній скарзі доводи, фактично зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Державної служби України з безпеки на транспорті Самборського Владислава Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 26 жовтня 2022 року/