Справа № 369/2656/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., за участю секретаря Павлової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про зобов`язання передати на виховання дитину та змінити місце проживання дитини на місце проживання її батька та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив суд:

відібрати від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виховання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

встановити місце проживання дитини за місцем проживання її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що сторони зареєстрували 21.12.2007 шлюб, у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний шлюб за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 було розірвано.

Позивач вказав, що, так як відповідач не виконувала розпорядження органу опіки та піклування щодо графіку участі батька у вихованні дитини та побачень з дитиною, він звернувся до суду за захистом своїх прав, згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 було:

зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

встановлено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 2 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 до 19 години в присутності матері ОСОБА_2 , в подальшому у вихідні дні - кожної неділі місяця з 10 до 19 години.

Позивач вказав, що з часу, як вказане рішення суду 22.09.2016 набрало законної сили, по теперішній час відповідач не виконувала його, у зв`язку із чим він змушений був звертатись до правоохоронних органів.

Як стверджував позивач, 26.10.2016 Києво-Святошинським ДВС було відкрито виконавче провадження, проте відповідач не виконувала також і законні вимоги державного виконавця.

Позивач вказав, що відповідач повністю позбавила його можливості не лише брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а й взагалі бачити сина. На думку позивача, відповідач порушує і права дитини на побачення та спілкування з батьком

Позивач зауважив, що він є хорошим батьком, має позитивні характеристики та якості, працює, має самостійний дохід, має хороші умови для проживання дитини.

На переконання позивача, їх з відповідачем дитина наразі проживає з матір`ю, яка не керується інтересами дитини, так як перешкоджає спілкуванню з батьком, що негативно впливає на виховання дитини та її психологічний розвиток.

З урахуванням викладеного позивач звернувся до суду із цим позовом.

03.04.2017 ухвалою судді було відкрито провадження у цій справі.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_1 , 20.11.2017 ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої зустрічні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що сторони зареєстрували 21.12.2007 шлюб, у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний шлюб за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 було розірвано.

Щодо посилань позивача за первісним позовом на те, що мати не виконувала розпорядження органу опіки та піклування та рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та побачень з нею, то позивач за зустрічним позовом вказала на те, що всі побачення батька з дитиною були методом з`ясовування відносин з нею, через сварки син почав боятись батька, просив її не віддавати його батьку.

Також ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 також вчиняв сварки і на території дошкільного навчального закладу, який відвідував їх син.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що син відповідачу не потрібен, він використовує його лише для того, щоб створити проблеми для неї, наголосила на тому, що всі питання щодо виховання сина вирішує лише вона без участі ОСОБА_1 .

Також позивач за зустрічним позовом зауважила, що з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина, по яким батько має заборгованість станом на 01.06.2016 у розмірі 24 000 грн.

Крім того, ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_1 вчиняв неодноразові акти агресії по відношенню до неї та батьків, з якими вона проживає, внаслідок яких постраждала і дитина.

Позивач за зустрічним позовом також послалась на висновок Києво-Святошинської РДА Київської області про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на викладене, ОСОБА_2 звернулась до суду із цим зустрічним позовом.

20.11.2017 усною ухвалою суду, інформацію про яку було внесено до журналу судового засідання, було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_2 та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 13.03.2018 було:

призначено у справі судово-психологічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

запитання представника відповідача:

1. Які індивідуально-психологічні особливості, з урахуванням актуального емоційного стану має ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та хто є значимими людьми для цієї дитини?

2. Чи відповідають позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання передати йому на виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та змінити місце проживання дитини на місце проживання її батька інтересам дитини та яким чином вони можуть вплинути на психологічний стан та розвиток дитини?

3. Чи має місце негативний психологічний вплив на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його виховання з боку батька?

4. Чи виявляє малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прихильність до кожного з батьків, до кого з них більшу прихильність? Якими психологічними факторами це викликано?

5. З ким із батьків, виходячи з індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану, рівня розвитку, інтересів дитини, краще проживати дитині з точки зору її психологічного комфорту та здоров`я?

Позивач для проведення експертизи надав наступні запитання:

які є психологічні умови виховання дитини зараз? які особливості виховання дитини?

яке глубинне відношення дитини до батьків (з врахуванням несвідомих установок)? характер прихильності до батьків дитини,

особливості взаємин батьків між собою і кожного з них з дитиною вплив кожного з батьків на розвиток дитини скільки часу проводить кожен з батьків задля виховання дитини чи є перешкоди у доступі до дитини індивідуально-особистісні особливості батьків реконструкція причини сімейного конфлікту;

чи є в дитини «Синдром відчуження від батьків» (за висновками експерта ОСОБА_5, це таке «психічне порушення», що виникає у дитини в ситуації розлучення батьків і вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Емоційне відчуження від одного з батьків відбувається внаслідок «кампанії» другого з батьків по дискредитації (очорнення) батька-конкурента в очах дитини. Таким чином, один з батьків психологічно впливає на дитину (в термінології ОСОБА_5 - «програмує його свідомість»), формуючи у нього певну думку про інше батьку. Другий з батьків стає «мішенню» кампанії по відчуженню від дитини. На думку ОСОБА_5 , в формуванні емоційного відчуження у дитини беруть участь дві групи чинників. По-перше, це негативні висловлювання і почуття одного з батьків на адресу відчужуваного батька-конкурента (ненависть, ревнощі). По-друге, сама дитина, в силу прихильності до батьків, який піклується про нього, психологічної залежності від нього, бере активну участь в очорненні другого з батьків. Прийнято говорити про СВ у випадках, коли відсутня реальне жорстоке ставлення відчужуваного батьків до дитини. Задля цього з`ясувати наступні 9 факторів:

Чи мали місце негативні висловлювання і почуття одного з батьків на адресу відчужуваного батька-конкурента (ненависть, ревнощі)?

Чи абсолютно знецінює дитина одного з батьків, відкидає його, висловлює лайки на його адресу, своєю поведінкою демонструє повне непокору йому?

Чи наводить дитина «докази» своєму гніву, що мають непереконливий, несерйозний, найчастіше абсурдний характер. Наділяє негативним змістом нейтральні висловлювання батька?

Чи абсолютно переконана дитина в правильності своїх слів і дій щодо одного з батьків.?

Чи переконана дитина, що негативну точку зору щодо одного з батьків він сформував самостійно, незалежно від другого з батьків?

Чи відчуває дитина потребу захищати будь-що-будь того з батьків, який є ініціатором відчуження?

Чи не відчуває дитина почуття провини за жорстокість по відношенню до відчудженого батька, чи не проявляє до нього співпереживання?

Чи мимоволі цитує дитина «улюбленого» батька, вимовляє фрази, значення яких не розуміє, яскраво і правдоподібно зображує ситуації, учасником яких він не міг бути? Чи негативне ставлення поширюється на всіх родичів відчужуваного батька, навіть його тварин, і все те, що з ним пов`язано?

Які наслідки для дитини має такий її психологічний стан?

проведення експертизи доручено експертам Обласного психіатрично-наркологічного медичного об`єднання з попередженням їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України;

оплату за проведення експертизи покладено на позивача та відповідача (кожен окремо оплачує варстість відповідей за свої запитання до експерта) з попередженням їх про наслідки ухилення від участі в експертизі;

надано для проведення експертизи у розпорядження експерта матеріали цивільної справи;

на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області № 758 від 19.11.2018 було призначено повторно автоматизований розподіл цієї судової справи, головуючою суддею було визначено суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М.

Ухвалою судді від 21.11.2018 було прийнято до провадження цю справу, поновлено провадження у цій справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, призначено попереднє судове засідання.

22.12.2018 ОСОБА_2 подала до суду відзив на первісну позовну заяву, в якій просила суд відмовити у задоволенні первісної позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.05.2019 було:

провадження у справі зупинено на час проведення судово-психологічної експертизи згідно з ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2018, на вирішення якої поставити питання, які заявлені представником відповідача, а саме:

1) які індивідуально-психологічні особливості, з урахуванням актуального емоційного стану має ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та хто є значимими людьми для цієї дитини?

2) чи відповідають позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання передати йому на виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та змінити місце проживання дитини на місце проживання її батька інтересам дитини та яким чином вони можуть вплинути на психологічний стан та розвиток дитини?

3) чи має місце негативний психологічний вплив на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його виховання з боку батька?

4) чи виявляє малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прихильність до кожного з батьків, до кого з них більшу прихильність? Якими психологічними факторами це викликано?

5) з ким із батьків, виходячи з індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану, рівня розвитку, інтересів дитини, краще проживати дитині з точки зору її психологічного комфорту та здоров`я?

Поставити на вирішення експерта питання, які заявлені позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 :

1) які є психологічні умови виховання дитини зараз?

2) які особливості виховання дитини?

3) яке глубинне відношення дитини до батьків (з врахуванням несвідомих установок)?

4) характер прихильності до батьків дитини,

5) особливості взаємин батьків між собою і кожного з них з дитиною вплив кожного з батьків на розвиток дитини скільки часу проводить кожен з батьків задля виховання дитини чи є перешкоди у доступі до дитини індивідуально-особистісні особливості батьків реконструкція причини сімейного конфлікту

6) чи є в дитини «Синдром відчуження від батьків» (за висновками експерта Р.А. Гарднера, це таке «психічне порушення», що виникає у дитини в ситуації розлучення батьків і вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Емоційне відчуження від одного з батьків відбувається внаслідок «кампанії» другого з батьків по дискредитації (очорнення) батька-конкурента в очах дитини. Таким чином, один з батьків психологічно впливає на дитину (в термінології ОСОБА_5 - «програмує його свідомість»), формуючи у нього певну думку про інше батьку. Другий з батьків стає «мішенню» кампанії по відчуженню від дитини. На думку ОСОБА_5 , в формуванні емоційного відчуження у дитини беруть участь дві групи чинників. По-перше, це негативні висловлювання і почуття одного з батьків на адресу відчужуваного батька-конкурента (ненависть, ревнощі). По-друге, сама дитина, в силу прихильності до батьків, який піклується про нього, психологічної залежності від нього, бере активну участь в очорненні другого з батьків. Прийнято говорити про СВ у випадках, коли відсутня реальне жорстоке ставлення відчужуваного батьків до дитини. Задля цього з`ясувати наступні 9 факторів;

7) Чи мали місце негативні висловлювання і почуття одного з батьків на адресу відчужуваного батька-конкурента (ненависть, ревнощі)?

8) Чи абсолютно знецінює дитина одного з батьків, відкидає його, висловлює лайки на його адресу, своєю поведінкою демонструє повне непокору йому;

9) Чи наводить дитина «докази» своєму гніву, що мають непереконливий, несерйозний, найчастіше абсурдний характер. Наділяє негативним змістом нейтральні висловлювання батька?

10) Чи абсолютно переконана дитина в правильності своїх слів і дій щодо одного з батьків?

11) Чи переконана дитина, що негативну точку зору щодо одного з батьків він сформував самостійно, незалежно від другого з батьків?

12) Чи відчуває дитина потребу захищати будь-що-будь того з батьків, який є ініціатором відчуження?

13) Чи не відчуває дитина почуття провини за жорстокість по відношенню до відчудженого батька, чи не проявляє до нього співпереживання?

14) Чи мимоволі цитує дитина «улюбленого» батька, вимовляє фрази, значення яких не розуміє, яскраво і правдоподібно зображує ситуації, учасником яких він не міг бути? Чи негативне ставлення поширюється на всіх родичів відчужуваного батька, навіть його тварин, і все те, що з ним пов`язано?

15) Які наслідки для дитини має такий її психологічний стан?

проведення експертизи доручено експертам Обласного психіатрично-наркологічного медичного об`єднання з попередженням їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України;

затрати по проведенню експертизи покладено на позивача та відповідача (кожен окремо оплачує варстість відповідей за свої запитання до експерта) з попередженням їх про наслідки ухилення від участі в експертизі;

провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

28.05.2020 до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР «ОПНМО» № 117-ц/8ц від 12.02.2020, відповідно до якого:

ОСОБА_3 з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей та актуального емоційного стану виявляє прихильність до матері, бабусі та дідуся;

на даний час позовні вимоги щодо зобов`язання передати йому на виховання малолітнього сина ОСОБА_3 та змінити його місце проживання не є доцільним та не відповідає інтересам дитини, оскільки він буде вилучений з психологічно комфортних для нього умов, та буде порушений звичний ритм його життя та може створити ризики поглиблення наявних у дитини невротичних розладів;

на даний час у ОСОБА_3 мають місце зміни в емоційному стані (емоційна лабільність, достатньо виражені тривожні реакції та актуалізація негативних емоційних переживань, спогадів невротичного рівня) під час обговорення особистості батька;

ОСОБА_3 виявляє прихильність лише до матері. Це зумовлено тим, що між батьками хлопчика тривалий час існують конфліктні стосунки, під час яких ОСОБА_1 поводився агресивно, свідком чого був хлопчик;

ОСОБА_3 з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей, рівня його розвитку та його побажань для забезпечення його психологічного комфорту доцільно проживати з матір`ю, а спілкування з батьком можливе після налагодження стосунків між обома батьками та після стабілізації емоційного фону дитини;

відповіді на питання позивача ОСОБА_1 :

ОСОБА_3 на даний час виховується у задовільних побутових умовах, в яких забезпечені базисні та актуальні потреби дитини (чинники гармонійного розвитку особистості дитини, потреби в любові і турботі, захисті, потреби у пізнанні, потреби у спілкуванні з однолітками);

матір`ю дитини створені та забезпечені оптимальні умови психологічного комфорту гармонійного розвитку сина;

ОСОБА_1 виховується в люблячій родині. На емоційному рівні дитина виявляє позитивне ставлення до всіх членів своєї родини (матері, бабусі та дідуся);

особистість батька ідентифікується дитиною ситуативно негативно;

на даний час дитина обмежена у спілкуванні з батьком. Вона виховується матір`ю. Між його батьками тривалий час існують конфліктні стосунки, під час яких ОСОБА_1 проявляє агресію до бабусі та дідуся дитини, що здійснило суттєвий сплив на його емоційний фон та ставлення до батька;

через те, що між батьками хлопчика тривалий час існують конфліктні стосунки під час яких ОСОБА_1 поводився агресивно до членів родини, в якій виховується дитина, підекспертний тривалий час не спілкувався з батьком, то у нього виник синдром відчуження батька;

відповідь на дане питання не входить до компетенції даної експертизи, оскільки експертне дослідження проводилося з ОСОБА_3 ;

ОСОБА_3 під час проведення експертизи не висловлює лайок на адресу батька, не демонструє своєю поведінкою повну непокору йому, а також не висловлює абсурдних звинувачень. У ОСОБА_3 мають місце в емоційному стані (емоційна лабільність, достатньо виражені тривожні реакції та актуалізація негативних емоційних переживань, спогадів невротичного рівня) під час обговорення особистості батька;

під час обговорення особливостей досліджуваної сімейної ситуації та викладенні дитиною обставин, своїх побажань та інтересів у спільному проживанні з матір`ю дитина добре орієнтувалась в деталях та послідовності подій досліджуваної ситуації, неодноразово відтворювала в однаковій послідовності, самостійно уточнював незрозумілі слова та поняття, що свідчить про достатнє володіння ним інформацією та самостійним її викладенням. Також граматичний та фонетичний склад мовлення дитини відповідав віковим особливостям його комунікативної діяльності, що свідчить про відсутність суттєвого впливу на хлопчика зі сторони дорослих;

ОСОБА_3 не відчуває почуття провини за жорстокість по відношенню до відчуженого батька та не проявляє до нього співпереживання;

ОСОБА_3 не відчуває потреби захистити будь-кого з батьків, які є ініціаторами відчуження;

ОСОБА_3 не цитує мимоволі цитати батька, не вимовляє фрази, значення яких не розуміє, не зображає ситуацій, учасником яких не міг бути. Негативне ставлення до всіх родичів батька не спостерігається;

в даний час спостерігаються ситуативно-тривожні та негативістичні реакції на згадування про батька, а тому в інтересах дитини бажано поступове відновлення стосунків з батьком після стабілізації емоційного фону дитини після налагодження стосунків між обома батьками.

Ухвалою судді від 08.09.2020 було поновлено провадження у справі.

26.01.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, первісний позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та його представник у судове засідання також не з`явились, представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, первісні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, а зустрічний позов підтримав.

Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, подали до суду звернення, в яких просили розглядати справу без участі їх представників відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що сторони уклали 21.12.2007 у ВДАРЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві шлюб за актовим записом 2751, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб.

Від цього шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , що також підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.03.2015, шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.11.2015, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.06.2015.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.09.2016, було:

зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

встановлено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 2 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 до 19 години в присутності матері ОСОБА_2 , в подальшому у вихідні дні - кожної неділі місяця з 10 до 19 години.

21.10.2016 на підставі вказаного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 було видано виконавчий лист № 369/1687/16-ц, для виконання якого постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Данилишина П.Б. від 26.10.2016 було відкрито виконавче провадження № 52735203.

Після набрання рішенням суду від 17.06.2016 та відкриття виконавчого провадження 21.10.2016 позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів у зв`язку із невиконанням відповідачем цього рішення суду.

З 2014 по 2017 рік ОСОБА_2 зверталась до правоохоронних органів щодо того, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти, вчиняє сварки, погрожує, наніс тілесні ушкодження вогнепальною зброєю її батьку ОСОБА_6 .

Жодного вироку суду, що набрав законної сили, відносно сторін суду надано не було.

Відповідно до довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №284 від 14.07.2017 син сторін проживає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку Києво-Святошинської РДА Київської області від 30.08.2017 № Н137709.2851.2 у зв`язку із тим, що батько не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, влаштовував сварки у дошкільному навчальному закладі та за місцем проживання дитини, в тому числі із застосуванням вогнепальної зброї по відношенню до діда дитини, комісія з питань захисту прав дитини вважала, що батько свідомо ухиляється від свого обов`язку виховувати дитину, чинить фізичне та психологічне насильство над дитиною, принижує її людську гідність, а тому прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Пацуріної О.В. від 28.12.2018 у ВП № 52735203 на ОСОБА_2 було накладено штраф у розмірі 1 700 грн. за невиконання рішення суду (виконавчий лист № 369/1687/16-ц, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 21.10.2016).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам (ВП № 49990853) станом на 01.07.2019 заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 становила 74 275 грн.

Відповідно до висновку за результатами експертного дослідження спеціаліста щодо роботи в Зеленій кімнаті з малолітньою дитиною ОСОБА_3 від 16.09.2019 у дитини сформоване негативне відношення до батька, частково через його дії (вистрілив у діда, розбив вікно), а частково через вплив розмов в оточенні дитини, що батько поганий. Негативний вплив з боку матері (а також це вплив може бути з боку дідуся та/або бабусі) при формуванні думки дитини про батька виявляється у тому, що мати свідомо формує лише негативне ставлення до батька, при цьому не пояснюючи дитині природу таких дій і констатуючи факт, що він ніколи не зміниться. Враховуючи індивідуально-психологічні та вікові особливості, дитина бажає мати батька, але лише за умови зміни поведінки батька (щоб батько перестав вчиняти агресивні дії). Було рекомендовано: батьку та матері налагодити відносини між собою, звернутися до сімейного психолога або медіатора заради інтересів дитини; пояснити дитині причини такої поведінки батька; формувати коректне розуміння дитини можливості того, що люди можуть змінюватись; звернутись до психолога або психотерапевта з метою пропрацювання негативної установки дитини до батька та налагодити емоційний контакт між батьками; відвідування батька дитини має відбуватися лише за умов налагодження відносин між всіма особами сім`ї, а також у присутності матері з метою поступового налагодження контакту з дитиною.

Згідно з висновком за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 на звернення ОСОБА_2 від 22.10.2019:

у ОСОБА_3 є індивідуальні особливості, що потребують створення особливих умов навчання та виховання, які мають мінімілізувати виникнення психотравмуючих ситуацій. Це пов`язано зі змінами у його фізичному здоров`ї;

соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_3 створюють його мати ОСОБА_2 та її батьки;

у ставленні ОСОБА_3 до батьків є специфічні психологічні особливості. ОСОБА_3 як батька-вихователя сприймає ОСОБА_2 . Якість турботи матері забезпечила ОСОБА_3 переживання стану суб`єктивного благополуччя, благополучний психо-емоційний розвиток. Батько виявив себе нечутливим до психологічних потреб ОСОБА_3 . Фактична відсутність емоційного зв`язку із ОСОБА_1 через те, що він тривалий час не був учасником сімейної системи; особливості його дії та поведінки у ситуаціях взаємодії із ОСОБА_3 призвели до того, що у картині світу ОСОБА_3 місця для батька ОСОБА_1 немає;

ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу матері ОСОБА_2 на формування у ОСОБА_3 негативної думки про батька ОСОБА_1 не виявлено. На момент проведення дослідження жодної з 8 ознак емоційного відчуження дитини, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків психологічно впливає на дитину, формуючи у неї негативну думку про іншого з батьків, у ОСОБА_3 не виявлено;

у ОСОБА_3 є ознаки втрати психологічного зв`язку із батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_3 зазнав з боку батька фізичного і психологічного тиску. Поведінка ОСОБА_1 в ситуації взаємодії із ОСОБА_3 спричинила виникнення у останнього посттравматичного стресового розладу, фобічного тривожного розладу, стану гострої фрустрації (психологічного стресу), довготривалий перебіг якого призвів до того, що ОСОБА_1 фактично став для ОСОБА_3 емоційно недоступним, а виконання ним батьківських функцій стосовно ОСОБА_3 не можливим.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що кожного разу, як виходило, вони із позивачем за первісним позовом приїздили побачити дитину, проте їм не відкривали двері, дитину не виводили. Вказала, що ОСОБА_1 працює, може виховувати сина, проте він не бачить його, так як ОСОБА_2 та її батьки чинять перешкоди у цьому. Це триває років 6, свідок не бачила дитину вже 4 роки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він неодноразово разом з ОСОБА_1 приїздив на побачення із сином сторін і був очевидцем подій, коли ОСОБА_2 не давала сина для побачень із батьком, а її батько із сокирою та невідомий чоловік з ломом проганяли ОСОБА_1 , при цьому колишній тесть неодноразово провокував скандал, ОСОБА_1 неодноразово не пускали до дитини.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, що набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої, статті 27 цієї Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виходячи зі змісту ч.ч. 6-10 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до п.п. 1, 3, 7 ч. 2 ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, встановлення правовідношення, припинення правовідношення, а також його анулювання та зміна правовідношення.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17 у своїй постанові від 09.11.2020.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом (постанова Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України "Про міжнародні договори України". Декларація не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою та не є частиною національного законодавства України. Натомість, чинною для України є Конвенція про права дитини від 20.11.1989 (надалі- Конвенція). Згідно з положеннями ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Наведені положення узгоджуються з нормами Конституції та законів України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин 1-2 статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини, суд приходить до наступних висновків.

З огляду на невиконання ОСОБА_2 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.09.2016, про встановлення участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 відповідно до ч. 4 ст. 159 СК України, є підстави передати дитину для проживання саме з батьком.

Проте, відповідно до наданих суду висновків судового експерта та спеціалістів у галузі психології наразі проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком суперечить інтересам дитини.

Підстави, передбачені ч. 1 ст. 170 СК України, для відібрання дитини у матері та передачі її батьку відсутні.

Тому, керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, суд відмовляє у задоволенні первісного позову.

Разом з тим, вирішуючи зустрічний позов, суд не вбачає жодної з передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як невиконання ним батьківських обов`язків відповідно до наданих суду доказів спричинене саме перешкодами, що чинить ОСОБА_2 , та її бездіяльністю в напрямку налагодження відносин між дитиною та батьком.

Надані докази існування конфліктів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та її батьками підтверджують ініціативу створення цих конфліктів з обох сторін, а не лише з боку ОСОБА_1 , і не є підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Існування заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів не може слугувати достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно його сина, так як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків.

Більш того, батько прагне спілкування та участі у житті сина, і це з огляду на висновок судового експерта не виключається після налагодження стосунків між обома батьками та після стабілізації емоційного фону дитини.

Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 на виконання вимог ст. 150 СК України вживала заходів для поліпшення відносин між сином та батьком, проте ОСОБА_1 ухилявся від цього або/та що такі заходи не дали позитивного результату.

З урахуванням викладеного, суд не може врахувати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його сина, так як він не у повному обсязі відповідає всім обставинам справи.

А отже, у задоволенні зустрічного позову також слід відмовити.

З огляду на залишення первісного та зустрічного позовів без задоволення на підставі ст. 141 ЦПК України суд витрати сторін по сплаті судового збору залишає за ними.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене та правові висновки Верховного Суду, керуючись ст.ст. 3, 19, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 18, 19, 141, 150, 159, 161, 164, 170 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про зобов`язання передати на виховання дитину та змінити місце проживання дитини на місце проживання її батька - відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 05 січня 2023 року.

Суддя: Л.М. Ковальчук