ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/365/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/1074/21 Категорія: 310040000Кваша І. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.

секретар: Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач - Чорнобаївська селищна рада в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

відповідач - ОСОБА_4 ;

третя особа - ОСОБА_5 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - начальник Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Заспа Вікторія Сергіївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Заспи Вікторії Сергіївни на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року у справі за позовом Чорнобаївської селищної ради в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року Чорнобаївська селищна рада в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, у зв`язку з чим систематично самоусувається від виконання батьківських обов`язків. ОСОБА_4 до виконання батьківських обов`язків відноситься безвідповідально: діти проживають в незадовільних умовах, не забезпечені повноцінним харчуванням, мати постійно зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням і розвитком дітей.

З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно трьох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь державного закладу (установи), фізичної особи, якій буде передана дитина ОСОБА_3 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , батька неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї, а саме необізнаність, неможливість протистояти перешкодам у її участі в житті дітей.

Також зазначено, що позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне винне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, начальник Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Заспа Вікторія Сергіївна подала апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила суд рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що відповідач на даний час зловживає спиртними напоями. Крім того, при огляді домогосподарства ОСОБА_4 присутні факти того, що запаси палива на опалювальний період відсутні, кількість продуктів харчування незначна або обмежена, поповнення цих ресурсів відбувається періодично, але без необхідної до потреби кількості, прибори опалення перебувають в критичному стані, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, проявами якого є спільне проведення часу з іншими антисоціальними елементами населеного пункту, на зауваження представників старостату, фельдшерсько-акушерського пункту та служби у справах дітей реагує негативно, у грубій формі.

Вказує, що відповідно до актів обстеження від 23 грудня 2021 року та 05 січня 2022 року за висновками комісії - санітарно-гігієнічні умови незадовільні, в будинку холодно, брудно, постіль відсутня, їжі не було. Тобто на даний час умови для дітей не створені.

Апелянт зауважує, що надані докази підтверджують, що діти не отримують належного харчування, так як продуктами сім`я не забезпечена, проживають в умовах, небезпечних для життя, оскільки в будинку знаходиться аварійна піч, не мають сезонного одягу.

Також матері неодноразово наголошувалось про необхідність медичного обстеження та лікування ОСОБА_3 , так як вона відстає в розвитку, повільно набирає вагу, її вага та зріст не відповідають віку, залишення дитини разом з матір`ю становить загрозу для її життя.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 136 від 15 вересня 2021 року відібрано дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від матері ОСОБА_4 , у зв`язку з виникненням загрози для життя та здоров`я дітей (а.с. 4).

Відповідно до висновку служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету від 15 вересня 2021 року №136, служба у справах дітей Чорнобаївської селищної ради вважала за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав за неналежне їх виконання (а.с. 5-6).

Згідно до змісту статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Згідно статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Частиною 1 статті 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Так, в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують лікування відповідача від алкогольної залежності в медичному закладі ОСОБА_7 , довідка про працевлаштування останньої (а.с. 52-55). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 листопада 2021 року за висновком комісії - санітарний стан в будинку задовільний (а.с. 74).

Як вбачається з наданої на запит суду відповіді директора КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Михно Світлани № 1144 від 02 грудня 2021 року, де перебуває на утриманні малолітня дитина ОСОБА_3 , відвідування дітей батьками призупинено у зв`язку з карантином. Мати ОСОБА_4 часто телефонує до закладу, а саме 05, 11, 21, 29 жовтня 2021 року, 04, 16, 18, 25 листопада 2021 року та цікавиться здоров`ям своєї дитини; 11, 24 жовтня 2021 року та 07, 18 листопада 2021 року передавала передачі для дитини (а.с. 72).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї.

Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач після відібрання у неї дітей зробила належні висновки та стала на шлях виправлення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 111 та 114 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров`я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб.

Посилання скаржника в своїй апеляційній скарзі про те, що відповідачзловживає спиртними напоями, запаси палива на опалювальний період відсутні, кількість продуктів харчування незначна або обмежена, прибори опалення перебувають в критичному стані, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, на зауваження представників старостату, фельдшерсько-акушерського пункту та служби у справах дітей реагує негативно, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції.

Долучені до апеляційної скарги висновки оцінки потреб сім`ї від 22 січня 2021 року та 31 серпня 2021 року, фотозображення та характеристики відносно ОСОБА_4 від 11 січня 2022 року та 14 вересня 2021 року апеляційний суд не бере до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Підстав неможливості подання до суду першої інстанції доказів, долучених до апеляційної скарги, з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, останнім не зазначено, а також не обґрунтовано неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції разом із позовною заявою.

Таким чином позивачем не надано, як в суд першої інстанцій так і до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, відсутні підстави для стягнення аліментів з останньої на утримання дітей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення - без змін.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу начальника Служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради Заспи Вікторії Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови складений 07 квітня 2022 року.