Справа № 757/908/20-ц Головуючий в суді І інстанції Волкова С.Я.
Провадження № 22-ц/824/2512/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Гапонець Анна Антонівна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути солідарно з відповідачів 205 190,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

12 січня 2017 року та 16 липня 2019 року комісією у складі працівників ЖЕД «Липкижитлосервіс» складено акти за результатами обстеження їх квартири на предмет її залиття, за результатами візуальних обстежень виявлено сліди залиття, спричинені технічною несправністю сантехнічного обладнання у квартирі № 11 означеного будинку.

Згідно звіту № 485/20-1 (визначення розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям) від 03.01.2020 р. розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 , дорівнює вартості ремонтно-відновлювальних робіт та складає 200 190,00 грн., а вартість робіт з оцінки складає 5 000,00 грн.

У зв`язку із залиттям квартири їм завдано немайнових втрат, спричинених моральними і фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни в їх житті, у зв`язку з чим просили стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник позивачів - адвокат Гапонець А.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів вини відповідачів у залитті квартири, оскільки в даному випадку причини залиття встановлені на підставі актів про залиття, які визнані відповідачем ОСОБА_4 , та складені у відповідності до вимог Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій.

Від представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник апелянтів адвокат Гапонець А.А. апеляційну скаргу підтримала. Інші учасники процесу, які належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Від представника ОСОБА_4 - адвоката Панченко А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на її зайнятість в судовому процесі по іншій справі, однак жодних доказів на підтвердження цих доводів представником не надано, а відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та вважав за можливе розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що акти від 12 січня 2017 року та від 16 липня 2019 року не є належними та допустимими доказами заподіяння відповідачами майнової шкоди. Інших доказів неправомірності дій відповідачів щодо залиття належної позивачам квартири матеріали справи не містять.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11-12 т.1).

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту від 12 січня 2017 року, складеного працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» у складі: заступника начальника ОСОБА_13, слюсара-сантехніка ОСОБА_6 , майстра технічної дільниці ОСОБА_7 , затвердженого начальником ЖЕД ОСОБА_8 , працівниками жтлово-експлуатаційної дільниці було обстежено квартиру АДРЕСА_1 на предмет залиття (а.с.17 т.1).

При візуальному огляді квартири виявлено пошкодження в кухні площею 21,1 кв.м, а саме: на стелі сліди від залиття площею до 3,0 кв.м, на стіні сліди залиття на площі до 3,5 кв.м, провисання та розбухання двох підвісних декоративних балок та часткова деформація на підлозі (ламінат) на площі до 4,5 кв.м. Залиття квартири відбулося внаслідок протікання бачка унітазу з вищерозташованої квартири № 11 .

Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16 липня 2019 року, складеного працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» у складі: інженера ОСОБА_9 , майстра технічної дільниці ОСОБА_15(голова комісії), в.о.майстра ремонтної дільниці ОСОБА_10 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_11 , затвердженого начальником ЖЕД ОСОБА_14, комісією було обстежено квартиру АДРЕСА_1 на предмет залиття. При візуальному огляді квартири в кухні на підвісній стелі виявлено сліди від залиття площею до 9 кв.м. В акті зафіксовано, що зі слів мешканця квартири № 11 причиною залиття стала розгерметизація з`єднання гофри унітазу (а.с.18 т.1).

Відповідно до звіту № 485/20-1 (визначення розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям) від 03 січня 2020 року, складеного ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» в особі оцінювача ОСОБА_12 , розмір матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 , дорівнює вартості ремонтно-відновлювальних робіт та складає 200 190, 00 грн (а.с.19 т.1).

За змістом означеного звіту в результаті натурального обстеження квартири АДРЕСА_1 , що проводилося 30 грудня 2019 року, залиття локалізовані в приміщеннях: «5-1» - коридор площею 12,1 кв.м, «5-2» - кухня площею 8,7 кв.м, «5-3» - житлова кімната площею 12,4 кв.м. В цих приміщеннях виявлені такі пошкодження: на підлозі наявне жолоблення деревини, відшарування, висоли, на стінах - жовті плями, відшарування шпаклівки та деформація матеріалу пробкових шпалер, на стелі - жовті плями, деформація гіпсокартонних листів та дерев`яних балок, відшарування фарби та шпаклівки.

Згідно локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 на ремонтно-будівельні роботи квартири АДРЕСА_1 , що є додатком до звіту № 485/20-1, при розрахунку вартості ремонтно-відновлювальних робіт до неї включено вартість робіт по розбиранню та улаштуванню покриття підлоги зі штучного паркету (з розрахунку площі 27,7 кв.м), знімання коркових шпалер та обклеювання стін корковими шпалерами (з розрахунку площі 16,4 кв.м), шпаклювання, фарбування стін водоемульсійними сумішами (з розрахунку площі 32,8 кв.м).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №01 від 09 січня 2020 року, вартість проведення оцінки майна становила 5 000 грн. (а.с. 27 т.1).

Згідно Пропозиції про досудове врегулювання спору від 20 грудня 2017 року (а.с.81-83 т.1), ОСОБА_4 вказувала, що не заперечує, щодо того, що залиття квартири №5 сталося з вини користувачів її квартири, тому за період з січня по лютий 2017 року в добровільному порядку ОСОБА_5 було відшкодовано матеріальну шкоду на суму 26 736 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи - прізвище, ім`я, по батькові - підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин).

З підстав вищевикладеного, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачами Акт від 12 січня 2017 року та Акт від 16 липня 2019 року є неналежними та недопустимими доказами по справі, позаяк у вказаних актах зазначені всі обов`язкові відомості, а саме: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, отже дані акти взагальному відповідають вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, і є належними доказами.

Та обставина, що відповідач не підписала дані акти, не свідчить про недостовірність вказаних актів комісії, адже відповідачка визнає факт залиття квартири позивачів, що трапилося 05 січня 2017 року внаслідок протікання бачка унітаза у квартирі №11 .

Висновок суду першої інстанції про те, що зі змісту акту від 16.07.2019 року слідує, що причина залиття квартири позивачів встановлена виключно зі слів мешканця квартири № 11 , спростовується наявними матеріалами справи, позаяк зі змісту акту від 16.07.2019 року вбачається, що комісія дійшла висновку про те, що залиття квартири №5 трапилося з вищерозташованої квартири №11 , вказано, що для обстеження квартири та встановлення причин залиття мешканцем квартири №11 працівникам ЖЕД «Липкижитлосервіс» доступу до квартири не надано, з його слів трапилося розгерметизація з`єднання гофри унітазу.

Таким чином, відповідач жодними належними та допустимими доказами не спростувала факт залиття квартири позивачів внаслідок аварії, що трапилась 16 липня 2019 року. До того ж, твердження відповідача про те, що в даному випадку до вимоги про відшкодування шкоди внаслідок залиття, що сталося 05 січня 2017 року, слід застосувати позовну давність, оцінюється колегією суддів критично, позаяк з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не заперечувала, що 05 січня 2017 року залиття квартири №5 сталося з вини користувачів квартири №11 , тому за період з січня по лютий 2017 року ОСОБА_5 уже було частково відшкодовано матеріальну шкоду на суму 26 736 грн., що свідчить про переривання строків позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Колегія суддів також не може погодитися з висновком суду першої інстанції стосовно неналежності доказу на підтвердження розміру матеріального збитку, оскільки зі звіту № 485/20-1 від 03.01.2020 року, вбачається, що виявлені оцінювачем ОСОБА_12 пошкодження в результаті візуального огляду квартири позивачів не відповідають пошкодженням, зафіксованим у Акті, складеному працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» 16.07.2019 р., зокрема, в акті, на відміну від звіту, відсутні відомості про пошкодження таких приміщень квартири позивачів, як коридор та житлова кімната, а також не зазначено про пошкодження стін та підлоги у кімнатах квартири, з огляду на таке.

За змістом звіту № 485/20-1 від 03 січня 2020 року в результаті натурального обстеження квартири АДРЕСА_1 , залиття локалізовані в приміщеннях: «5-1» - коридор площею 12,1 кв.м, «5-2» - кухня площею 8,7 кв.м, «5-3» - житлова кімната площею 12,4 кв.м. В цих приміщеннях виявлені такі пошкодження: на підлозі наявне жолоблення деревини, відшарування, висоли, на стінах - жовті плями, відшарування шпаклівки та деформація матеріалу пробкових шпалер, на стелі - жовті плями, деформація гіпсокартонних листів та дерев`яних балок, відшарування фарби та шпаклівки.

Згідно локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 на ремонтно-будівельні роботи квартири АДРЕСА_1 , що є додатком до звіту № 485/20-1, при розрахунку вартості ремонтно-відновлювальних робіт до неї включено вартість робіт по розбиранню та улаштуванню покриття підлоги зі штучного паркету (з розрахунку площі 27,7 кв.м), знімання коркових шпалер та обклеювання стін корковими шпалерами (з розрахунку площі 16,4 кв.м), шпаклювання, фарбування стін водоемульсійними сумішами (з розрахунку площі 32,8 кв.м).

Даний звіт виконано на підставі актів про залиття від 12.01.2017 року та 16.07.2019 року, експерт зазначив, що розбіжності між виявленими пошкодженням внаслідок залиття, зафіксованими у актах, та при візуальному огляді оцінювачем, пояснюються проявленням пошкоджень у вигляді деформації паркету та шпалер протягом тривалого часу, що не могло бути виявлено і зафіксовано одразу після спричинення залиття у актах про залиття (а.с.105-106 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що позивачами заявлено вимоги про відшкодування збитків завданих внаслідок двох випадків залиття, що підтверджуються актами від 12.01.2017 року, 16.07.2019 року, тому під час оцінки розміру матеріального збитку, за результатами якої надано звіт № 485/20-1 від 03 січня 2020 року, визначена вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт в сукупності від двох залиттів з однієї й тієї ж квартири відповідачів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачами у даному випадку не спростовано презумпцію вини та не доведено належними та допустимими доказами відсутності їх вини в завданні шкоди позивачам та не спростовано належними доказами розміру матеріальної шкоди, завданої цим залиттям квартири.

Щодо вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. колегія суддів вважає, що ними не доведено спричинення їм моральної шкоди внаслідок залиття, а тому вимога про стягнення з відповідачів моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою та не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Таким чином, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вартості матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у розмірі 205 190 грн.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідачів витрати позивачів по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Гапонець Анна Антонівна, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 205 190 (двісті п`ять тисяч сто дев`яносто) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 714 (дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 90 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до вимог ст.389 ЦПК України, оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий: Судді: