КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго звернулось до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що власником нежитлового приміщення №43 першого поверху (в літері А), яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , та споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є ОСОБА_1 . Проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість. Розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована (перелік розпоряджень додається). Отже, відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

На підставі викладеного в позові, КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго просило суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість за спожиту від АТ «К.ЕНЕРГО» теплову енергію до 01 травня 2018 року у розмірі 65879, 04 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4018, 62 грн. та 3% річних у розмірі 2631,55 грн., заборгованість за спожиту від КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГІЮ» теплову енергію у період з жовтня 2018 року по березень 2020 року у розмірі 6298, 17 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1673, 23 грн. та 3% річних у розмірі 1495, 72 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 138 396,33 грн. та судові витрати в сумі 2102,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем було безпідставно нараховано заборгованість, адже відповідно до договору купівлі-продажу від 24 грудня 2019 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нежитлове приміщення №43 першого поверху ( в літері А), яке розташоване в будинку АДРЕСА_1 , було продане громадянину Туречини ОСОБА_3 . Таким чином, починаючи з 24 грудня 2019 року, дане приміщення не належить відповідачеві, а тому комунальні послуги з цього періоду повинен сплачувати новий власник.

Судом першої інстанції не було залучено до участі другого відповідача, а саме нового власника вище вказаного приміщення.

Також вказує на те, що судом не було з`ясовано питання щодо строків позовної давності. Позовні вимоги заявлені в період з 2016 року по 2018 рік. Враховуючи дату звернення з позовом, позовні вимоги не можуть бути задоволенні за період до липня 2017 року.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим.

Окрім того, позивач у відзиві зазначає, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом та не надав до суду першої інстанції належні та допустимі докази, якими б підтверджувались, що він не є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Також позивач зазначає, що у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки на момент звернення з позовом діяли карантинні обмеження внаслідок чого відповідно до постанов КМУ строки позовної давності було продовжено.

На підставі викладеного у відзиві, просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з урахуванням таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає та є власником квартири ОСОБА_1

11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01 серпня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 65 879,04 грн. за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача за Договором цесії та відповідно до положень чинного законодавства України позивачем нараховано:

- інфляційну складову боргу у розмірі 4 018,62 грн.;

- 3 % річних у розмірі 2 631,55 грн.

Отже, сума позовних вимог позивача за Договором цесії за спожиті до 01 травня 2018 року послуги становить: сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 65 879,04 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 4 018,62 грн. + три відсотки річних у розмірі 2 631,55 грн. = 72 529,21 грн.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».

Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка складає 72 529,21 грн., та утворилась сума заборгованості за період з жовтня 2018 року по березень 2020 року у розмірі 65 867,12 грн. = 138 396,33 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , проте доказів оплати ним комунальних послуг на спростування доводів позову суду не надав.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, не дотримався вищевказаних вимог чинного цивільного процесуального законодавства, не надав належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не врахував правових висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах, що призвело до передчасних та необґрунтованих висновків.

Одночасно з поданням апеляційної скарги ОСОБА_1 просив суд долучити до справи договір купівлі-продажу від 24 грудня 2019 року, вказуючи на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви не отримував, а отримав вказані матеріали лише 09 вересня 2021 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за можливе долучити до матеріалів справи вказаний договір, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції була відсутня можливість подати наведений доказ.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не вірно встановив обставини справи, а саме, що ОСОБА_1 є власником квартири по АДРЕСА_2 та споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за цією адресою. Позивачем був заявлений позов до ОСОБА_1 як власника нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Дослідивши письмові докази, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був власником нежитлового приміщення АДРЕСА_3 до 24 грудня 2019 року.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018, прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 65879,04 грн.

Відповідно до п. 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, щодо законності рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані та спожиті послуги до 01 травня 2018 року, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справи в суді першої інстанції, отже був позбавлений об`єктивної можливості заявити про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, а тому апеляційним судом його заява про застосування позовної давності, яка зроблена ним в доводах апеляційної скарги, приймається до розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з вказаним позовом звернувся до суду першої інстанції у липні 2020 року. Отже позовні вимоги можуть бути задоволені лише за період, який розпочався за три роки до подачі позову, а саме з липня 2017 року до липня 2020 року. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту від АТ «К.ЕНЕРГО» теплову енергію до 01 травня 2018 року пред`явлені за період із 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2018 рік.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що строк позовної давності не пропущений лише до позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла з 01 липня 2017 року по травень 2018 року.

Щодо доводів КП Виконавчого органу Київради ( Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго про відсутність підстав для застосування строків позовної давності, тому, що на момент звернення до суду з позовом діяли карантинні обмеження спричинені коронавірусною хворобою, а тому строки було подовжено згідно рішень уряду, які були викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів з ними не погоджується.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.

В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630.

При цьому, Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), до 06 серпня 2020 року були продовжені саме процесуальні строки, визначені ЦПК України. Натомість строки, визначені пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема строки визначені нормами матеріального права - ст.ст. 257 і 258 ЦК України, таких змін та (або) обмежень вищевказаним Законом не зазнали і, відповідно, вважаються продовженими і на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Таким чином, викладені доводи КП Виконавчого органу Київради ( Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго, щодо відсутності підстав застосування строків позовної давності не знайшли свого підтвердження.

Отже, з апелянта підлягає стягненню заборгованість у розмірі 39211,76 грн. = (65879,04 -26667, 28) - де, 65789, 04 грн. сума заборгованості за теплову енергію . за період з 01 жовтня 2016 року по 01 березня 2020 року, 26667, 28 - сума заборгованості за період з 01 жовтня 2016 року до 01 липня 2017 року до якої застосовано строки позовної давності.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3% річних, що нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, в розмірі 1594 грн. 17 коп. та інфляційну складову боргу у розмірі 2391, 90 грн.

Щодо нарахування заборгованості за період із 01 жовтня 2018 року по 01 квітня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24 грудня 2019 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що всі комунальні послуги, які були нараховані за вказаною адресою починаючи з 01 січня 2020 року повинен сплачувати ОСОБА_2 , оскільки тягар утримання майна покладається на власника цього майна.

Отже, з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість, яка була нарахована а період з 01 жовтня 2018 року по січень 2020 року у розмірі 49192, 43 грн. = (62698, 17 - 13505,74) - де, 62698, 17 загальна сума заборгованості за період з жовтня 2018 року по березень 2020 року, 13505, 74 грн. - сума заборгованості, яка була нарахована ОСОБА_1 після продажу приміщення.

Також 3% річних, що нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, в розмірі 1453 грн. 86 коп. та інфляційну складову боргу у розмірі 1608, 66 грн.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача заборгованість в розмірі 95452 грн. 78 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно судовий збір стягується пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була заявлена сума позовних вимог, яка становить 138396, 33 грн. та було вірно сплачено судовий збір за звернення до суду з позовом в розмірі 2102 грн.

Судом апеляційної інстанції позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 95452,78 грн., що становить 68, 97 % задоволених позовних вимог.

Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 1449 грн. 75 коп., що становить 68, 97 % від заявленої ціни позову та обраховувався наступним чином: ((68,97*2102)/100), де 68, 97 - відсоткова частина задоволених позовних вимог, а 2102 - сплачений судовий збір).

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена частково, а саме на 31,03 %, то за звернення до суду з апеляційною скаргою з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір у розмірі 978 грн. 38 коп. = ((31,03*3153)/100), де 31,03 - відсоткова частина задоволених вимог апеляційної скарги, а 3153 - сплачений судовий збір).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 369, 374, 376 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго заборгованість в розмірі 95452 грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 1449 грн. 75 коп.

Стягнути з Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою в розмірі 978 грн. 38 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач:Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго, зареєстроване місце знаходження: площа Івана Франка, 5, м. Київ, 01001, .

Відповідач:ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач

Судді: