РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/5648/19

Провадження №: 2/755/3534/22

"22" листопада 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Буркацький В.Л.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду, пред`явив позов до відповідача ОСОБА_2 з вимогами: «Присудити до стягнення з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в розмірі 180 260,80 гривень, з яких: 175 337,25 гривень - індекс інфляції на прострочену заборгованість, 4 923,55 гривень - 3% річних, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 802,61 гривень», що є предметом позову.

22 травня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справ та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

23 липня 2019 року представник відповідача - адвокат Буркацький В.Л. подав до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наступне, що 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 437 250,00 гривень, 850,00 гривень судового збору та 15,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, однак стосовно цього ж предмету позову, який пред`явлено позивачем в межах даного провадження, набрало законної сили судове рішення про стягнення індексу інфляції та 3% річних за період 2015 - 2018 роки та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 165 291,00 гривень індексу інфляції та 39029,49 гривень - 3% річних (рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року справа №755/8774/18). На підставі цього рішення було відкрите виконавче провадження та були призначені публічні торги, за результатами проведених торгів належна відповідачу Ѕ частина квартири була продана, а виручені кошти направлені позивачу.

Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що позивач звернувся до суду з цим позовом після спливу загального трирічного строку позовної давності, оскільки на позовній заяві проставлена дата 15 січня 2018 року, але згідно повідомлення з інформаційного центру Верховного суду за тел.207-35-46 позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 03 квітня 2019 року, в той час позивач просить стягнути з відповідача 180 260,80 гривень, з яких: 175 337,25 гривень - індекс інфляції на прострочену заборгованість, 4 923,55 гривень - 3% річних, розраховані за період з 15 січня 2015 року по 01 червня 2015 року, тобто строк позовної давності закінчився ще в 2018 році, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

03 вересня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представника відповідача - адвоката Буркацького В.Л. про витребування доказів.

Зобов`язано Генеральну дирекцію Укрпошти надати суду наступну інформацію: чи направлялась поштова кореспонденція відправником - ОСОБА_1 , на адресу одержувача - Дніпровський районний суд міста Києва ( адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Сергієнка,3), дата відправлення - 15 січня 2018 року, поштове відділення 03062 Київ, 03062, провулок Червонозаводський, 2/13 у м. Києві, якщо так, зазначити відомості щодо виду поштового відправлення, з якого конкретно поштового відділення відправлена кореспонденція, за наявності повідомити дані щодо службової особи, яка оформляла поштове відправлення, причини несвоєчасного відправлення кореспонденції, яка фактично доставлена адресату 08 квітня 2019 року.

11 грудня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача - адвоката Буркацького В.Л. про призначення судово-технічної експертизи документа.

Призначено у цивільній справі судово-технічну експертизу документа, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено до проведення експертами судово-технічної експертизи документа.

09 липня 2020 року Київським апеляційним судом винесено постанову про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року змінено в частині формулювання поставленого на вирішення експертів питання. На вирішення експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз поставити питання: чи відповідають по часу поштові відбитки на конверті від імені ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва саме даті 15 січня 2018 році і чи поставленні (зроблені) ці відбитки не в цей час, а пізніше (в тому числі 2019 році), і чи є вони оригіналами?

28 грудня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у відновленні провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

На виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року про призначення судово-технічної експертизи документа, направлено матеріали цивільної справи №755/5648/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Зобов`язано Генеральну дирекцію Укрпошти, на вимогу експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, надати документи з вільними зразками відтисків поштового штемпелю «Україна Ж КИЇВ 62» за період часу їх датування: січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року ( в тому числі і за 15 січня 2018 року), а також за той період, який передбачається, тобто коли могли бути нанесені відтиски штемпелю у наданих для дослідження документах ( у кількості не менше як по 25-30 документів за різні числа кожного місяця вказаних періодів з якісними відображеннями у них відтисків.

10 серпня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта Вікторії Куликовської про неможливість надання висновку судової технічної експертизи документів у цивільній справі від 04 серпня 2022 року №24284/21-33.

25 серпня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що 12 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А. та зареєстровано в реєстрі за № 4771, за умовами договору ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність до підписання цього договору грошові кошти готівкою в сумі 437 250,00 грн., остатній зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів без виплати процентів не пізніше 01 жовтня 2005 року включно. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань по договору позики та не повернення у встановлений строк грошових коштів, позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, за результатами розгляду його заяви 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 437 250,00 гривень, 850,00 гривень судового збору та 15,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В подальшому позивач звернувся до виконавчої служби для примусового виконання судового наказу, однак до цього часу відповідачем заборгованість по договору не погашена, виконавче провадження не завершене, за доведених обставин неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникло право вимагати стягнення інфляційних втрат в розмірі 175 337,25 гривень та 3% річних в розмірі 4 923,55 гривень, які розраховано за період 15 січня 2015 року по 01 червня 2015 року, як це передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача - адвокат Буркацький Валерій Леонідович в судовому засіданні висловив свою позицію щодо підстав для відмови у задоволенні позову, просив в позові відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов з урахуванням поданої до суду заяви про застосування строків позовної давності.

Вислухавши думку учасників цивільного процесу, наведеними сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

12 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір позики відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність до підписання цього договору грошові кошти готівкою в сумі 437 250,00 грн. та зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів без виплати процентів не пізніше 01 жовтня 2005 року включно. Вказаний договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А. та зареєстровано в реєстрі за № 4771. (а.с. 5)

18 липня 2006 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 437 250,00 грн., 850,00 грн. судового збору та 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. ( ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»)

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Як убачається з наявних у справі доказів, 22 червня 2015 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Торбинською Оксаною Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового наказу № 2-н-119/06 виданий 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва, де боржником виступає ОСОБА_2 .

16 грудня 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Торбинською Оксаною Миколаївною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. (а.с. 8)

02 квітня 2019 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні судового наказу №2-н-119/06 виданого 18 липня 2006 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 438100,00 грн., 850,00 грн., складено відповідний Акт про проведення аукціону з реалізації нерухомого майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ідн. Номер НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_2 ), який був реалізований у м. Києві 28 січня 2019 року в межах процедури виконавчого провадження ДП «СЕТАМ». Стартова ціна -206 180,25 грн., продажна ціна - 247 416,35 грн. Переможець аукціону: ОСОБА_4 . Кошти надійшли своєчасно та в повному обсязі на рахунок Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві згідно протоколу №388732 від 28 січня 2019 року. Даний Акт видано на підставі протоколу № 388732 проведення прилюдних торгів по реалізації майна від 28 січня 2019 року. Цей акт складено на одному аркуші та є підставою для подальшого оформлення переможцем прилюдних торгів права власності на придбане рухоме майно . (а.с. 42)

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Наявність судового наказу про стягнення боргу за договором позики, яке не виконано відповідачем, не припиняє правовідносини сторін по грошовому зобов`язанні боргової розписки, та не звільняє відповідача від відповідальності за не виконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання перед позивачем залишилося невиконаним.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18)

Позивач, звертаючись до суду з вимогою щодо застосування відносно відповідача заходів цивільно-правової відповідальності у спосіб, передбачений статтею 625 ЦК України, вказує про те, що за судовим наказом сума боргу, яка виникла та не погашена відповідачем, становить 438 100,00 гривень, відповідно виходячи із загальної суми боргу проведено нарахування трьох відсотків річних в сумі 4 923,55 гривень та інфляційних втрат від простроченої суми у розмірі 175 337,25 гривень за період з 15 січня 2015 року по 01 червня 2015 року.

За змістом положень ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом статей 256-258 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплавом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі сплавом цього строку (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, про що заявлено стороною відповідача на стадії розгляду справи суду виходить з наступного.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 с.267 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний лише з визначеними сторонами датами виконання зобов`язання.

Висуваючи заперечення проти доводів відповідача щодо спливу строків позовної давності, позивач посилається на те, що звернувся до суду із даним позовом через поштове відділення зв`язку саме 15 січня 2018, що підтверджується описом вкладенням до відправлення з проставленням відбитку календарного поштового штемпеля Акціонерного товариства «Укрпошта», яке долучено до справи - а.с. 9, 10.

Разом з тим, відповідно до дати реєстрації надходження позовної заяви ОСОБА_1 з цим позовом до Дніпровського районного суду (перший аркуш цивільної справи) проставлена відмітка про дату надходження - 03 квітня 2019 року вх. №21647.

16 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва, у відповідь на запит представника відповідача - адвоката Буркацького Валерія Леонідовича від 10 жовтня 2019 року за вх. №64482, повідомлено про наступне, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №755/5648/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Розділом V Засад використання автоматизованої системи документообігу Дніпровського районного суду міста Києва (редакція від 07 лютого 2019 року) встановлено: п. 5.1 Вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймаються і опрацьовується працівниками апарату Дніпровського районного суду міста Києва, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов`язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження. У разі неможливості з об`єктивних причин здійснити реєстрацію вхідної кореспонденції в день її надходження, така кореспонденція реєструється в автоматизованій системі в термін, визначений у розпорядженні керівника апарату суду із зазначенням причин встановлення такого терміну. П. 5.2 на кожній вхідний, у тому числі процесуальний, документ в автоматизованій системі створюється реєстраційна картка, яка містить інформацію щодо реквізитів та руху документа. Особливості заповнення реєстраційної картки визначаються відповідними інструкціями з діловодства. Перевіркою вхідної кореспонденції суду встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, надійшла до суду 03 квітня 2019 року. Відповідно 03 квітня 2019 року в системі документообігу суду створено реєстраційну картку на вищевказаний позов та присвоєно єдиний унікальний номер справи 755/5648/19 (2/755/3230/19). 04 квітня 2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі визначено суддю Савлук Т.В., та вказані матеріали передано у її провадження. Крім того, на першій сторінці матеріалів справи стоїть дата надходження позову до суду, а також вхідних номер: вх. 21647 від 03.04.2019р. Таким чином, матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, пройшли реєстрацію з дотриманням Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу Дніпровського районного суду м. Києва. Для встановлення факту перебування даного позову у період з часу з 15 січня 2018 року до 03 квітня 2019 року, необхідно звернутися до відповідного відділення Укрпошти. (а.с. 76-77)

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

В межах розгляду цивільної справи, судом постановлено ухвалу про призначення судово-технічну експертизу документа, на вирішення експертів постановлено наступні питання: - чи відповідають по часу проставлення відтиск поштового штемпеля на поштовому конверті та опису вкладення до відправлення поштової кореспонденція із зазначення даних - відправник - ОСОБА_1 , адреса одержувача - Дніпровський районний суд міста Києва ( адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Сергієнка,3), дата відправлення - 15 січня 2018 року, поштове відділення 03062, Київ, провулок Червонозаводський, 2/13 у м. Києві.

З урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2020 року, якою ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року змінено в частині формулювання поставленого на вирішення експертів питання, на вирішення експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз поставити питання: Чи відповідають по часу поштові відбитки на конверті від імені ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва саме даті 15 січня 2018 році і чи поставленні (зроблені) ці відбитки не в цей час, а пізніше (в тому числі 2019 році), і чи є вони оригіналами?

На вимогу експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, судом постановлено ухвалу та зобов`язано Генеральну дирекцію Укрпошти надати документи з вільними зразками відтисків поштового штемпелю «Україна Ж КИЇВ 62» за період часу їх датування: січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року ( в тому числі і за 15 січня 2018 року), а також за той період, який передбачається, тобто коли могли бути нанесені відтиски штемпелю у наданих для дослідження документах ( у кількості не менше як по 25-30 документів за різні числа кожного місяця вказаних періодів з якісними відображеннями у них відтисків.

13 грудня 2021 року Київська міська дирекція Акціонерного товариства АТ «Укрпошта», на виконання ухвали суду від 28 грудня 2020 року, направила листа з повідомленням про наступне, що у 2017 році відбулося оновлення послуг з пересилання поштових та інших відправлень та модернізація (автоматизація) цього процесу згідно з наказами ПАТ «Укрпошта» від 25 квітня 2017 року № 506 «Про надання послуги з пересилання відправлень «Укрпошта Експрес» та від 25 квітня 2017 року № 507 «Про впровадження послуги з пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт, якими введено в дію Порядок пересилання відправлень «Укрпошта Експрес» (зв змінами) та відповідно Порядок пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт» (зі змінами) (далі Порядками). Порядками надання вищезазначених послуг не передбачено проставлення відбитку календарного поштового штемпеля поштового зв`язку (далі ОПЗ) на відправлення. На відповідних супровідних бланках (адресних ярликах) та технологічних документах, що зберігаються у ВПЗ, автоматично видруковується необхідна інформація ( в т.ч. дата та час створення відправлення). Тобто, ручне проставлення відбитку календарного поштового штемпеля не здійснюється. Крім того, всі виробничі документи ОПЗ формується на автоматизованому робочому місці (далі - АРМ) в автоматичному режимі, що передбачає автоматичних друк дати їх формування. На сьогоднішній день проставлення відбитку календарного поштового штемпеля здійснюється тільки на поштових відправленнях, оплата за пересилання яких передбачена поштовими марками, для їх погашення. У подальшому такі відправлення пересилаються за зазначеною відправником адресою, відповідно у ОПЗ не залишаються. Враховуючи викладене, надати виробничі документи на поштові відправлення з проставленнями відбитками календарного поштового штемпеля відділення поштового зв`язку «Україна Ж КИЇВ 62» за період 2017-2018 року не надається можливим.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Акціонерне товариство «Укрпошта» - підприємство поштового зв`язку, єдиним засновником і акціонером якого є держава в особі Міністерства інфраструктури України.

Підприємство забезпечує надання універсальних послуг поштового зв`язку, перелік яких і відповідні тарифи затверджуються Національною комісією з питань регулювання зв`язку, а також має виключне право на видання, введення в обіг та організацію розповсюдження поштових марок, маркованих конвертів і карток, а також виведення їх з обігу в Україні.

АТ «Укрпошта» є розпорядником інформації щодо універсальних послуг поштового зв`язку (стосовно умов постачання товарів, послуг та цін на них).

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 № 270 (далі - Правила), які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил).

Згідно з пунктом 2 Загальної частини Правил, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Відповідно до пунктів 96, 105, 106 Правил, реєстровані поштові відправлення (крім рекомендованих), адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. Копія довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку; одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Відповідно до пункту 3.1.6.5 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом УДППЗ «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211 (далі - Порядок пересилання), рекомендовані поштові відправлення, урядові відправлення (прості та рекомендовані), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, всі повторні повідомлення записуються до книги ф. 8. Книги ф. 8 ведуться за кожною доставною дільницею та окремо на відправлення, що підлягають видачі безпосередньо у відділенні поштового зв`язку. У книзі ф. 8 нумерація запису поштових відправлень, що видаються в доставку, ведеться щодня, а тих, що видаються в об`єктах поштового зв`язку, -протягом місяця.

В одержанні рекомендованих поштових відправлень одержувач розписується в книзі ф. 8 та вказує своє прізвище (пункт 3.1.6.11 Порядку пересилання).

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено факт своєчасного звернення до суду з цим позовом, оскільки на ймовірну дату відправлення поштової кореспонденції - 15 січня 2018 році, офіційною установою - АТ «Укрпошта», змінено порядок відправлення поштової кореспонденції та реєстрації дати її відправлення, відмінний від способу проставлення відбитки календарного поштового штемпеля на поштовому конверті долученому позивачем до позовної заяви, ці обставини суд визнає доведеними шляхом дослідження отриманих під час розгляду справи доказів, які впливають на вирішення спору в частині підстав застосування строків позовної давності, та не спростовані позивачем, як стороною цивільного процесу, під час розгляду справи.

Порядок відліку позовної давності наведений у ст. 261 Цивільного кодексу України, вказує на те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд погоджується з позицією сторони відповідача, що про своє порушене право позивач міг дізнатися вже з наступного дня після закінчення строку виконання зобов`язання, однак за відсутності поданого до суду клопотання про поновлення пропущеного строку для подання позову до суду відсутні підстави надавати оцінку позиції позивача щодо наявності (відсутності) поважних причин щодо несвоєчасного звернення з цим позовом до суду.

Про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, що відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, за доведених обставин спливу загального строку позовної давності для пред`явлення позивачем вимог до відповідача про стягнення трьох відсотків річних в сумі 4 923,55 гривень та інфляційних втрат від простроченої суми боргу у розмірі 175 337,25 гривень, які нараховані за період з 15 січня 2015 року по 01 червня 2015 року, суд не вбачає підстав для задоволення цих вимог, тому позов не підлягає задоволення в повному обсязі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність.

У справі «Класс та інші проти Німеччини» від 6 січня 1978 року Суд підкреслив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Гарантованість прав судовим захистом включає право на справедливий судовий розгляд, доступ до правосуддя, рівність сторін; єдність громадянських і інших прав та їх соціальну еволюцію тощо.

Важливою передумовою забезпечення права справедливого судового розгляду як умови дії принципу верховенства права є: право особи на незалежний і безсторонній суд, право розумного терміну розгляду, принцип рівності сторін.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 11, 15, 253, 256-258, 261, 509, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я: