Справа №173/2580/21
Провадження №2/173/161/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: позивача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

07.12.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області.

08.12.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 23.02.2022 року.

23.02.2022 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням позивача на 16.05.2022 року.

16.05.2022 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.05.2022 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

16.05.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року і по теперішній час. Добросовісно, відкрито, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Права власності на вказаний будинок у неї немає. В 2006 році вона придбала даний будинок по розпизці у ОСОБА_2 , але офіційно договору купівлі-продажу між ними укладено не було, тому зареєструвати право власності на вказаний будинок у неї немає можливості. Де перебуває на сьогоднішній день ОСОБА_2 , їй невідомо.

В неї на руках є свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 08.04.1991 року та технічний паспорт старого зразка, де власником даного будинку зазначена ОСОБА_2 . Як їй відомо, ОСОБА_2 , виїхала до Росії та на території Росії померла. Іншою інформацією про попереднього власника вона не володіє.

З 2006 року вона користується зазначеним будинком. Підтримує будинок в належному стані, оплачує комунальні послуги тому вважає, що існують підстави для визнання за нею права власності на зазначений будинок за набувальною давністю, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що з 2006 року вона проживає в зазначеному будинку. Підтримує його в належному стані, садить город. В будинку замінила вікна, двері. Поставила паркан, перекрила дах на сараї. З 2006 року, ніхто до неї претензій з приводу незаконності володіння та користування даним будинком не пред`являв.

Відповідач, представник Верхівцевської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заперечень на позовну заяву не надав.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що власником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок та копією технічного паспорту на житловий будинок.

За доводами позивача у 2006 році між нею та ОСОБА_2 , був укладений договір купівлі-продажу будинку, за яким остання продала їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Нотаріально договір купівлі-продажу між позивачкою та попередньою власницею не посвідчувався. На підтвердження укладення договору ОСОБА_2 , надала позивачці документи та ключі від будинку.

З 2006 року позивач та члени її сім`ї користуються зазначеним будинком та земельною ділянкою. Підтримують будинок в належному стані, оплачують комунальні послуги.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Факт відкритого безперервного та добросовісного користування позивачем зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 .

Так свідок ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачкою. Їй відомо, що позивачка проживає в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року. Раніше в даному будинку проживала ОСОБА_2 , яку донька забрала на постійне проживання до Росії. Як їй відомо позивачка купила будинок у ОСОБА_2 . З 2006 року позивачка проживає в зазначеному будинку, господарює, тримає худобу, птицю. Садить город, поставила паркан, підтримує будинок в належному стані. З цього часу ніхто будь-яких претензій з приводу користування будинком до позивачки не пред`являв. Родичі попередньої власниці лише одного разу приїздили, ходили на цвинтар, пом`янули померлих, але на будинок не претендували.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала свідок ОСОБА_4 , яка пояснила, що з позивачкою підтримує дружні сусідські стосунки. Позивачка проживає в даному будинку з 2006 року. За цей час перекрила сарай, поставила паркан, тримає господарство. Вона не чула, щоб будь-які інші особи заявляли про свої права на зазначений будинок.

Згідно акта обстеження домоволодіння від 14 вересня 2021 року, складеним депутатом Верхівцевської міської ради, встановлено, що в будинку, за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року проживає ОСОБА_1 разом з донькою. Факт їх постійного проживання за даною адресою підтверджується сусідами.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , більше десяти років відкрито, безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 . Добросовісно заволоділа наявним майном: купивши його у попереднього власника. Володіє даним довомолодінням відкрито, сплачує комунальні послуги та інші платежі, що підтверджується наданими суду квитанціями, здійснює поточний ремонт та догляд будинку. Дане володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам міської ради, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивачка не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, починаючи з 2006 року, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу загальною площею 25.1 кв.м., житловою площею. 11.4 кв.м,. з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім) грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючою за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21.05.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 23.05.2022 року

Дата набрання законної сили: 21.06.2022 року