Провадження № 2/369/281/22
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2022 року м. Київ

Києво-Святошинського районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 просив суд витребувати з чужого незаконного володіння від відповідача на користь нього квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05.11.2014 між ним та Кредитною спілкою «КС Володар» було укладено кредитний договір № ДЗ-1618.3.

Позивач вказує, що в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за даним договором між ним та Кредитною спілкою «КС Володар» було укладено договір іпотеки майнових прав від 05.11.2014, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

24.07.2015 позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Зі слів позивача, 05.10.2018 між ТОВ «Фінансова компанія смарт груп» та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що ТОВ «Фінансова компанія смарт груп» набуло право власності на згадану квартиру на підставі договору іпотеки від 05.11.2014, право вимоги за яким було відступлено Кредитною спілкою «КС Володар».

Позивач зауважує, що право іпотекодержателя ТОВ «Фінансова компанія смарт груп» було зареєстровано 13.09.2018, а реєстрація вищевказаної квартири була здійснена 02.10.2018, позивач вважає, що реєстрація права власності вчинена з порушенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а отже, його було незаконно позбавлено права власності.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді від 27.12.2019 було відкрито у справі загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

У липні 2020 позивач подав до суду клопотання про зупинення провадження по справі до набрання рішення законної сили рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі за позовом позивача до КП «Реєстрація нерухомості», ТОВ «Фінансова компанія Смарт Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_4 , про визнання дій протиправними та скасування запису про право власності.

03.09.2020 ухвалою суду було залишено клопотання позивача про зупинення без задоволення.

01.03.2021 до суду надійшла заява позивача про забезпечення доказів, у якій він просив суд витребувати належним чином засвідчені копії документів з Департаменту нотаріату та державної реєстрації (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка (Марини Раскової), 15), на підставі яких було вчинено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія смарт груп», яке було здійснено 02.10.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Клімкіною Наталією Іванівною, номер запису про право власності № 28198742, рішення № 43308871.

10.03.2021 ухвалою суду заяву позивача було задоволено, витребувано належним чином засвідчені копії документів з Департаменту нотаріату та державної реєстрації (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка (Марини Раскової), 15), на підставі яких було вчинено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія смарт груп», яке було здійснено 02.10.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Клімкіною Наталією Іванівною, номер запису про право власності № 28198742, рішення № 43308871.

25.05.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення доказів, у якій він просив суд витребувати належним чином засвідчені копії документів з Бучанської районної державної адміністрації Київської області (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 126), на підставі яких було вчинено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія смарт груп», яке було здійснено 02.10.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Клімкіною Наталією Іванівною, номер запису про право власності № 28198742, рішення № 43308871.

31.05.2021 ухвалою суду заяву позивача було задоволено, витребувано належним чином засвідчені копії документів з Бучанської районної державної адміністрації Київської області (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 126), на підставі яких було вчинено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія смарт груп», яке було здійснено 02.10.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Клімкіною Наталією Іванівною, номер запису про право власності № 28198742, рішення № 43308871.

05.08.2021 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 20.01.2022 представник позивача з`явився. Позов підтримав та просив суд задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з`явився. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 20.01.2022 року 17 год. 00 хв. В подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.11.2014 між позивачем та Кредитною спілкою «КС Володар» було укладено договір іпотеки (майнових прав), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М. за реєстровим № 8003.

Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, що він забезпечує у повному обсязі вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором № ДЗ-1618.3 від 05.11.2014 (надалі - «Кредитний договір»), укладеного між позивачем та Кредитною спілкою «КС Володар», за умовами якого позивач у строк до 05.11.2018 зобов`язується повернути Кредитній спілці «КС Володар» у повному обсязі отриману за кредитним договором суму кредиту у розмірі 524 655 (п`ятсот двадцять чотири тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп., сплатити нараховані відсотки за використання кредитних коштів із розрахунку 9% річних (у грошовому виразі 103 460 (сто три тисячі чотириста шістдесят) грн. 20 коп.) з урахуванням положень розділу 5 вищевказаного кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору предметом іпотеки за цим договором є майнові права на закріплений за позивачем об`єкт інвестування: квартиру АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 ).

У пункті 1.3 цього ж договору сторони дійшли згоди, що після того, як об`єкт інвестування внаслідок завершення будівництва стане окремим нерухомим майном вони оформлять договір іпотеки на новостворене нерухоме майно (квартиру) на умовах, визначених цим договором, якщо сторони не домовляться про інше.

Умовами п.п. 5.1., 5.1.1. договору сторони визначили, що у випадку невиконання позивачем зобов`язань за кредитним договором та/або зобов`язань за договором іпотеки, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку», а саме: зокрема, іпотекодержатель має право оформити на себе право власності на предмет іпотеки згідно з чинним законодавством України, в порядку передбаченому цим договором.

Пунктом 5.1.2. договору передбачено, що іпотекодержатель, у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України, має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення з іпотекодержателем від свого імені з будь-якою особою за ціною та на умовах, визначених на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», договору купівлі-продажу іпотеки.

З матеріалів реєстраційної справи на спірну квартиру вбачається, що 24.07.2015 позивач отримав на своє ім`я свідоцтво № НОМЕР_1 на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м. З огляду на вказане за позивачем було зареєстровано 24.07.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на цю квартиру. Рішення про таку реєстрацію прийнято державним реєстратором 23.07.2015. На цей час за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотекодержателем майнових прав на цю квартиру було вказано Кредитну спілку «СК Володар».

Також з матеріалів реєстраційної справи на спірну квартиру вбачається, що 05.09.2018 на підставі згаданого вище договору іпотеки від 05.11.2014 Кредитна спілка «СК Володар» зареєструвала за собою право власності на цю квартиру.

13.09.2018 між Кредитна спілка «СК Володар» уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт груп» договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чорнєй В.В. за реєстровим № 1169, за яким відступила своє право вимоги за вище згаданим іпотечним договором, укладеним з позивачем 05.11.2014. З огляду на вказане 13.09.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт груп» як про іпотекодержателя майнових прав на спірну квартиру.

З матеріалів реєстраційної справи на спірну квартиру також вбачається, що 02.10.2018 на підставі згаданого вище договору іпотеки від 05.11.2014, договору відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 13.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт груп» зареєструвало за собою право власності на цю квартиру. На підставі заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт груп» як Іпотекодержателя майнових прав на спірну квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було припинено всі обтяження, зареєстровані у зв`язку з іпотечним договором, укладеним з позивачем 05.11.2014.

05.10.2018 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Смарт груп» було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М. за реєстровим № 499, за яким перший придбав в останнього квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, квартира за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.М. за реєстровим № 499.

Доказів того, що між позивачем та КС «КС Володар» було укладено договір іпотеки спірної квартири на виконання умов п. 1.3 договору іпотеки майнових прав від 05.11.2014, суду надано не було.

З огляду на предмет та підстави позову суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як визначено у ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За правилами ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

З урахуванням ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп») у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.11.2018 у цивільній справі № 183/1617/16, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У постанові від 20.05.2020 у справі № 911/1902/19 Верховний Суд констатував, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.

Також, в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160 (29/170 (6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) було зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням проаналізованих правових норм у розрізі встановлених судом обставин суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів реєстраційної справи на спірну квартиру вбачається, що право власності на неї було зареєстровано уДержавному реєстрі речових прав на нерухоме майно спочатку 05.09.2018 за Кредитною спілкою «КС Володар», а потім 02.10.2018 за ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» на підставі договору іпотеки не квартири, а саме майнових прав на квартиру, хоча в договорі іпотеки майнових прав від 05.11.2014 сторонами було прямо обумовлено необхідність укладання договору іпотеки після завершення будівництва, коли спірна квартира стане окремими нерухомим майном.

За даними реєстраційної справи на спірну квартиру свідоцтво про право власності на неї було видано позивачу 24.07.2015, тобто на час реєстрації права власності на спірну квартиру за Кредитною спілкою «КС Володар» та за ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» вона стала вже окремими нерухомим майном, разом з тим, договору іпотеки саме квартири між позивачем та Кредитною спілкою «КС Володар» або його правонаступником за договором іпотеки майнових прав - ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» укладено не було, не було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотекодержателя саме спірної кватири, а не майнових прав на неї ні про КС «КС Володар», ні про ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп».

А отже, в силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» ні у КС «КС Володар», ні у ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» не виникло прав іпотекодержателя відносно спірної квартири.

Більш того, матеріали реєстраційної справи на спірну квартиру не містять доказів того, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спочатку 05.09.2018 за Кредитною спілкою «КС Володар», а потім 02.10.2018 за ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» відповідно до процедури, визначеної ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Не мстять вони й інших доказів правомірності такої реєтсрації.

Тобто, право власності на спірну квартиру спочатку 05.09.2018 за Кредитною спілкою «КС Володар», а потім 02.10.2018 за ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» було зареєстровано безпідставно, так як право власності на цей об`єкт нерухомого майна у Кредитної спілки «КС Володар» та у ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» не виникло.

Відповідно, ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп» не мала права відчужувати відповідачу спірну квартиру, на яку в дійсності у неї не виникло жодних прав.

Разом з тим, позивач, вказуючи на неправомірність реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп», не залучив його у якості співвідповідача.

Так само, позивач не обґрунтував неправомірності реєстрації права власності на спірну квартиру за Кредитною спілкою «КС Володар» та також не попросив залучити її у якості співвідповідача.

При цьому суд позбавлений можливості з власної ініціативи залучати співвідповідачів, на чому наголошував неодноразово Верховний Суд у своїх постановах.

У даному випадку з огляду на підстави позову вирішити вимогу про витребування спірної квартири у відповідача, як кінцевого власника, без залучення співвідповідачами попередніх її власників, в тому числі й ТОВ «Фінансова компанія Смарт груп», від якого відбувся перехід права власності на спірну квартиру до відповідача, суд не має можливості, а тому відмовляє у задоволенні позову.

З огляду на вимоги ч. 7 ст. 141 ЦПК України та те, що позов суд залишає без задоволення, а позивач має статус інваліда ІІ групи, судові витрати залишаються за державою.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 13, 15, 16, 321, 328, 387, 388, 658 ЦК України, ст.ст. 3, 33, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-268, 280-281, 351, 352, 354ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.В.Дубас