ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2616/20

Провадження № 22-ц/4820/1612/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Цугель А. О.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 , позивачки ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4 ,

в режимі відеоконференції третьої особи ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2022 року (суддя Завадська О. П., повне судове рішення складено 22 серпня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та поділ майна.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом, з урахуванням заяв про зменшення вимог від 14.01.2021 та про збільшення позовних вимог від 15.02.2021 зазначала, що з 09 червня 2001 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 . У січні 2013 року вони припинили подружні відносини і проживали окремо, але шлюб розірвали лише 08 липня 2016 року. У жовтні 2014 року, перебуваючи на заробітках у м. Москві, почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_8 . Оскільки на час народження дитини попередній шлюб не було розірвано, батьком записали ОСОБА_7 . ОСОБА_1 , визнаючи себе батьком їхньої спільної доньки, подав позов про визнання батьківства. У поданій до суду заяві визнав факт спільного проживання. З лютого 2016 року вони разом винаймали квартиру по АДРЕСА_1 . 17 жовтня 2017 року за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , у якій проживали. Вели спільний побут, мали спільний бюджет, разом купували продукти харчування, одяг, побутову техніку, оплачували комунальні послуги, фактично виконували обов`язки подружжя. Після смерті батька у жовтня 2017 року відповідач змінився, став роздратованим та неврівноваженим, зловживав спиртними напоями. Згодом вона змушена була з донькою і сином від першого шлюбу залишити квартиру. Її право на спільне майно відповідач не визнає. 12 січня 2021 року ОСОБА_1 без її згоди відчужив спірну квартиру ОСОБА_6 .

Тому позивачка просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 09 серпня 2016 року по 30 червня 2018 року; визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений 12 січня 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 .

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2022 року позов задоволено. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 09 серпня 2016 року по 30 червня 2018 року. Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений 12 січня 2021 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Вакарєвою О. В. Вирішено питання про судові витрати. З набранням законної сили рішенням суду скасовано арешт, накладений на квартиру ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2021 року.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на незаконність рішення суду, упередженість судді при розгляді справи. Вважає, що вимога про встановлення юридичного факту мала б розглядатися в порядку окремого провадження. Рішення суду про встановлення факту не набрало законної сили, а суд уже визнав право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири. Основним аргументом для встановлення факту проживання однією сім`єю сторін є визнання ним батьківства. Проте із заявою до суду звертався адвокат, а рішення ухвалено без проведення експертизи та без його участі. Суд задовольнив клопотання, але не допитав адвоката ОСОБА_9 у якості свідка. Суд не взяв до уваги те, що спірна квартира придбана для нього за кошти його батьків. З ОСОБА_3 ніколи не планував шлюбних відносин. Позивачка не надала суду доказів придбання за спільні кошти квартири, меблів, побутової техніки та сплати комунальних послуг. Крім того, ОСОБА_6 на час розгляду справи уже не був власником квартири.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2022 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучена власник спірної квартири ОСОБА_5 .

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 , його представник і третя особа ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_3 і її представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 і ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу. У зв`язку з тим, що спірна квартира набута сторонами під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, то в силу статті 60, частини 1 статті 70, частини 1 статті 74 СК України вона належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу в рівних частинах. Оскільки квартира є спільною сумісною власністю подружжя, то укладення 12 січня 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_6 договору купівлі-продажу цієї квартири без згоди ОСОБА_3 тягне його недійсність, так як при цьому порушуються вимоги закону щодо згоди іншого співвласника на відчуження спільної власності.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частин 2 і 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

За змістом статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_3 довела факт проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 09 серпня 2016 року по 30 червня 2018 року .

Указаний факт підтверджується фактичним проживанням сторін у будинку по АДРЕСА_1 , а після придбання квартири АДРЕСА_2 у 2017 році - у цій квартирі, наявністю спільної дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовим рішенням у цивільній справі № 683/721/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання батьківства та матеріалами цієї справи.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.07.2016 батьками ОСОБА_10 є ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 31 травня 2016 року у справі № 683/721/16-ц установлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з жовтня 2014 року перебувають у фактичних шлюбних відносинах і від спільного проживання мають дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У позовній заяві у справі № 683/721/16-ц ОСОБА_1 зазначав про створення з ОСОБА_3 сім`ї у жовтні 2014 року та їх спільне проживання у м. Старокостянтинові. Місце їхнього проживання зазначено за адресою АДРЕСА_1 .

У медичній картці дитини ОСОБА_10 місце проживання зазначено АДРЕСА_3 .

Зі змісту повідомлень про призначення субсидії на ЖКП вбачається, що на ім`я ОСОБА_3 як наймача квартири АДРЕСА_2 призначалася субсидія з січня по квітень 2018 року, з травня по вересень 2018 року.

Необхідність укладення договору найму спірної квартири позивачка пояснила намірами оформити субсидію, оскільки після укладення договору купівлі-продажу квартири власникам субсидія не призначається.

У заяві від 13 липня 2018 року, адресованій начальнику Відділу служби у справах дітей Старокостянтинівської РДА, ОСОБА_1 зазначав, що батьки малолітньої ОСОБА_10 з липня 2018 року проживають окремо.

При заповненні ОСОБА_1 декларації про вибір лікаря № 0001-1Т86-ЕЕ00 від 08 жовтня 2018 року довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом останній зазначив ОСОБА_3 .

Юридичний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у суді першої інстанції та спільними відео- та фотознімками сторін з донькою і батьками, приєднаними до матеріалів справи.

Показання свідка ОСОБА_14 про обставини її проживання з ОСОБА_1 із серпня 2016 року суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами.

Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про встановлення фату проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 09 серпня 2016 року по 30 червня 2018 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2017 ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 44,7 кв. м.

Оскільки суд першої інстанції установив, що спірне нерухоме майно набуто під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а відповідач не довів належними, допустимими і достатніми доказами те, що квартира була набута виключно за його особисті кошти, то правильно дійшов висновку про те, що це майно є спільною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Не містить посилання на докази придбання квартири за особисті кошти відповідача й апеляційна скарга.

Установивши, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін, які не домовилися щодо порядку її поділу, суд обґрунтовано провів поділ майна шляхом визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спірної квартири.

Під час розгляду спору у суді 12 січня 2021 року ОСОБА_1 відчужив квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу.

Висновок суду першої інстанції про недійсність цього договору купівлі-продажу квартири є підставним з огляду на таке.

Частиною 4 статті 369 ЦК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Отже, положення частини 2 статті 369 ЦК України та частини 2 статті 65 СК України з урахуванням пункту 6 статті 3 ЦК України спрямовані на захист прав саме добросовісного набувача, а тому саме в разі його недобросовісності договір може бути визнаний недійсним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18.

За обставинами справи неможливо вважати добросовісними дії ОСОБА_6 при укладенні договору. Придбання квартири мало місце під час розгляду справи у суді. ОСОБА_1 і ОСОБА_6 працюють в одному товаристві. В подальшому ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2021 року накладено арешт на об`єкт нерухомого майна. Проте за договором купівлі-продажу від 26 березня 2021 року ОСОБА_6 відчужив квартиру АДРЕСА_2 сестрі відповідача ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.03.2021.

Колегія суддів вважає, що набувачі майна не могли не знати про наявність спору і відсутність згоди ОСОБА_3 на продаж квартири, що свідчить про їх недобросовісність.

Разом з тим, суд помилково послався у рішенні суду на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, що закон не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 відступила від висновку, наведеного в зазначеній вище постанові, шляхом уточнення, що можливість визнання недійсним договору щодо розпорядження майном, яке перебуває в спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи контрагента за таким договором.

Проте це не призвело до неправильного вирішення справи і не може бути підставою для скасування судового рішення.

Наведенні в апеляційній скарзі доводи щодо незаконності судового рішення апеляційний суд відхиляє, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди сторони з рішенням суду першої інстанції.

Суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність розгляду вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в порядку окремого провадження не заслуговує на увагу з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо встановлення факту впливатиме на права й обов`язки інших осіб, такий спір може вирішуватися лише в порядку позовного провадження.

Твердження ОСОБА_1 про упередженість судді не підтверджено доказазми. Питання про відвід судді вирішено відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта