Справа №538/988/22
Провадження по справі №2/538/327/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретар судового засідання Криворучко В.І.,

представника позивача- адвоката Захарова Т.Г.,

представника відповідача- адвоката Панченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради в м. Полтава, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що з 23.09.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.11.2015 року (справа № 552/6038/15-ц) шлюб між був розірваний. Починаючи з 2014 року, і уже після винесення рішення про розлучення відповідач не приймає будь-якої участі у житті свого сина - ОСОБА_3 . За вказаний період часу, понад 8 років, ОСОБА_2 не вчиняв жодних дій спілкування із сином, не намагався встановити з ним контакт, не переймався щодо його відвідувань садочку, а тепер уже школи, не цікавиться жодним із епізодів життя дитини - щодо його шкільної та позашкільної активностей.

Враховуючи вищенаведене, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 09.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 27).

Ухвалою суду від 16.11.2022 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 83).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Захаров Т.Г. позовні вимоги підтримав та провив задовольнити. Пояснив, що відповідач ОСОБА_2 тривалий час проживає в Канаді, життям дитини не цікавиться, не приймає будь-якої участі у вихованні та розвитку сина.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Панченко О.В. просила відмовити у задоволення позову. Пояснила, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Заборгованість по аліментам відсутні. Оскільки ОСОБА_2 тривалий час проживає в Канаді, він не має фізичної можливості відвідувати школу, гуртки, тощо. Проте, відповідач за допомогою месенжерів постійно спілкується з сином, цікавиться його життям. Вважає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.04.2014 року (а.с. 9). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.11.2015 року (справа № 552/6038/15-ц) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с. 10). Згідно листа за підписом класного керівника ОСОБА_3 від 13.07.2022 року, всіма питаннями, пов`язаними з навчанням дитини у школі займається позивач (а.с. 11). Згідно листа керівника гуртка ментальної арифметики, ОСОБА_3 відвідував заняття, та всі питання щодо відвідування вирішувала ОСОБА_1 (а.с. 12). Згідно листа КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Полтавської міської ради» від 15.07.2022 року, ОСОБА_2 письмових та усних звернень щодо стану здоров`я та вакцинації дитини до медичного закладу не надсилав (а.с. 13). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 31.08.2022 року за ОСОБА_2 за період з січня 2021р. по серпень 2022р. існує заборгованість в сумі 1751,96 грн. (а.с. 49).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як випливає з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно висновку Служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, затвердженого рішенням Виконкому № 255 від 09.11.2022 року ОСОБА_2 з 2011 року проживає в Канаді, у зв`язку з чим не може фізично відвідувати школу, медичні заклади, заклади позашкільної освіти. Зі скріншотів переписки вбачається, що ОСОБА_2 регулярно переписується з колишньою дружиною та сином, цікавиться життям дитини, надає матеріальну допомогу. У зв`язку з чим, вважають, що недоцільно позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 89-91).

Суд вважає за необхідне погодитися з висновком органу опіки та піклування щодо відсутності підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки зазначений висновок не суперечить інтересам дитини та є достатньо обґрунтованим, складений на підставі пояснень сторін та інших документів.

У судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що за час окремого проживання дитини від батька, до останнього застосовувалися заходи впливу та попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини.

Доводи позивача про те, що підставою позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є відсутність будь-якого спілкування з сином понад вісім років, відсутність налагодженого контакту з дитиною не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, суд констатує, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми для обґрунтованості висновку про ухилення відповідача від виховання свого неповнолітнього сина, оскільки вони не свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

У справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави- захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. У якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09).

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність беззаперечних доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками, які б свідчили про ухилення його від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу впливу на нього у виді позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної ради в м. Полтава, про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 19.12.2022 року.

Суддя: Т.О. Зуб