Провадження № 22-ц/824/4944/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 жовтня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м.Києвавід 03 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 31 липня 2007 рокуміж банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № НОМЕР_1 , за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит для придбання автомобіля у розмірі 11953,02 доларів США строком до 30 липня 2012 року із розрахунку 8,04 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_1 мав повертати кредит та проценти щомісячними платежами із 26 по 30 число кожного місяця, однак не виконував цих обов`язків. Після закінчення терміну кредитування борг за кредитним договором станом на 22 жовтня 2019 року становить 74360,15 доларів США, який включає тіло кредиту -8617,20 доларів США, проценти - 9551,53 доларів США,комісія - 958,05 доларів США, пеня - 55233,37 доларів США. У зв'язку з наведеним, посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку борг за кредитним договором у розмірі 74360,15 доларів СШАта судовий збір.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 03 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 19168,73 долари США, та судовий збір у розмірі 7921,17 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягення пені і ухвалити нове, яким задоволити вимоги банку в цій частині в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про наявність підстав для зменшення пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. Судом не враховано, що розмір пені

- 2 -

55233,37 доларів США утворився за період із 01 лютого 2008 року по 22 жовтня 2019 року, тобто більш як за 11 років, жодних дій з повернення кредиту відповідач не вчиняв, а розмір збитків у вигляді тіла кредиту і процентів 18168,73 доларів США є значним, а тому зменшення пені до 1000 доларів США є неспівмірним.

В іншій частині щодо відмови у стягненні комісії рішення ПриватБанком не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Гордієнко В.А. про розгляд справи повідомлена належним чином, що стверджується її розпискою, не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Щодо відповідача ОСОБА_1 , то судова повістка, направлена за місцем його реєстрації, вказаним у копії паспорта, повернулася із відміткою пошти, що особа за даною адресою не знаходиться.

Водночас за наявними у справі відомостями ОСОБА_1 не має зареєстрованого в Україні місця проживання (а.с.58). За таких обставин, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України суд здійснив виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати розгляду і з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що 31 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № НОМЕР_1 , згідно якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит для придбання автомобіля у розмірі 11953,02 доларів США строком до 30 липня 2012 року із розрахунку 8,04 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Умовами кредитного договору, а саме п.7.1 передбачено, що погашення кредиту та процентів має здійснюватись позичальником шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 209,67 доларів США із 26 по 30 число кожного місяця.

Також судом встановлено, що після закінчення терміну надання кредиту, тобто після 30 липня 2012 року відповідач кредитні кошти в повному обсязі не повернув, в результаті чого у нього існує заборгованість.

Вирішуючи спір, суд прийшов до висновків, що позичальник ОСОБА_1 не виконав обумовлених кредитним договором обов`язків по внесенню щомісячних платежів на погашення кредиту і після закінчення строку надання кредиту має заборгованість, що у свою

- 3 -

чергу свідчить про порушення прав позивача як кредитора і необхідність їх захисту шляхом повернення боргу за кредитним договором.

Такі висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися із визначеною судом сумою заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню із відповідача на користь банку, оскільки, вирішуючи спір, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Стягуючи борг за процентами в розмірі 9551,53 долари США та зменшуючи пеню до розміру 1000 доларів США, суд першої інстанції погодився із наведеним банком обрахунком процентів та пені станом на 22 жовтня 2019 року, хоча строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 30 липня 2012 року.

При цьому суд не врахував, що право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом 30 липня 2012 року строку кредитування, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України.

Це ж стосується неустойки (штраф, пеня), під якою згідно ч.1 ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання

За змістом ст.ст.546, 549, 550, 551 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.

Отже, суд невірно застосував положення ст.ст.546, 549, 550, 551 ,1048 ЦК України, що призвело до невірного вирішення спору в частині стягнення процентів та пені.

При цьому, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не містить доводів щодо незаконності рішення в частині стягнення процентів та пені поза межами строку кредитування, проте, перевіряючи законність судового рішення за апеляційною скаргою, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до приписів ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог

- 4 -

апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, дана норма покладає на суд прямий обов`язок вирішити справу у відповідності із приписами норм матеріального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що при вирішенні спору суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме - ст.ст.549, 550, 551, ч.1 ст.1048 ЦК України, колегія суддів згідно ч.4 ст.367 ЦПК України вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою дотримання вимог закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає зміні в частині розміру боргу за кредитним договором, який підлягає стягенню з відповідача на користь банку.

Відповідно до наданого банком розрахунку на момент закінчення строку дії договору, тобто на 30 липня 2012 року, борг по сплаті процентів за користування кредитом становить 6159,29 доларів США (а.с.4), який апеляційний суд стягує на користь позивача.

Щодо пені, то згідно цього ж наданого банком розрахунку, борг по сплаті пені станом на момент закінчення строку дії договору становить 6144,84 долари США. Решта пені, визначена банком до розміру 74334,61 долари США, нарахована після закінчення терміну кредитування, тобто після 30 липня 2012 року, а відтак нарахована неправомірно та всупереч закону (а.с.4).

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про правомірність зменшення судом пені із 6144,84 доларів США до 1000 доларів США.

За таких обставин загальний борг за кредитом, який підлягає стягненню становить 15776,49 доларів США і включає тіло кредиту - 8617,20 доларів США,проценти - 6159,29 доларів США, пеню- 1000 доларів США.

Рішення в частині судових витрат суд залишає без змін.

Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук

- 5 -

проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

З огляду на зміст даної постанови, вихід за межі вимог скарги і зменшення стягуваного боргу, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 03 грудня 2021 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі15776,49 доларів США.

В частині судового збору рішення Святошинського районного суду м.Києвавід 03 грудня 2021 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: