Справа № 486/2037/21
Провадження № 2/486/259/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Волкової О.І.

при секретарі судового засідання - Годюк А.Ю.

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особа, які не заявляють самостійних вимог що предмету позову: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Богдан Ірини Михайлівни; Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаїської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису, таким ще не підлягає виконанню про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

До Южноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк", треті особа, які не заявляють самостійних вимог що предмету позову: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Богдан І.М.; Южноукраїнський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаїської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису, таким ще не підлягає виконанню.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 02.08.2019 року приватним нотаріусом Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис №2278, яким було звернуто стягнення на нерухоме майно - передану в іпотеку квартиру, що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним зобов`язаннями за кредитним договором №NKUCGK06150041 від 05.04.2007 року, та ОСОБА_2 , яка є майновим поручителем за зазначеним кредитним договором, на користь АТ КБ "ПриватБанк" з 05.04.2007 року по 30.05.2019 року у загальній сумі 558 416 грн 56 коп. 27 листопада 2021 року Южноукраїнським відділом ДВС відкрито виконавче провадження. Зазначає, що відповідач звертався до Южноукраїнського міського суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у сумі 245 344,29 грн., що вказує на спірність заборгованості, адже рішенням суду її сума зафіксована. Рішення суду набрало законної сили 09.02.2016 року, відповідачем оскаржено не було. Право вимоги до боржника у відповідача виникло з моменту несплати чергового платежу, встановленого умовами кредитного договору, тобто до звернення до суду з позовною заявою. Відповідач звернувся до нотаріуса лише 02.08.2019 року, тобто поза встановлений трирічний строк. Тому вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, так як вчинення виконачого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору та дотримання ним строків звернення, лише після спливу тридцятиденного строку після направлення повідомлення про порушення кредитних зобов`язань та за умови, що з дня виникнення права вимоги до боржника минуло не більше трьох років. Просить суд визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаїівської області відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначено на 19.01.2022 року. Розгляд справи відкладався у зв`язку неявкою відповідача, третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Подальші підготовчі судові засідання не відбувалися у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та неявкою усіх учасників справою.

Ухвалою суду від 06.05.2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду на 06.06.2022 року.

Наступні судові засіданні було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача, який викливався оголошенням на сайті Судової влади України.

У судовому засідання 01.09.2022 року позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд виконавчий напис нотаріуса визнати таким, що не підлягає виконнання.

Під час судового розгляду була оголошення повітряна тривога, у зв`язку з чим суд оголосив перерву по справі. Після перерви позивачка у судове засідання не з`явилася. Через апарат суду від неї надійшла заява, в якій вона просила завершити розгляд справи без її участі за наявності документів, які містяться у матеріалах справи.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги та просила суд розглядати справу без участі позивача та його представника на підставі документів, які є в матеріалах справи.

Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 до суду відправлено заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Бондар І.М. надіслала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та надіслати їй копію судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір №NKUCGK06150041 від 05.04.2007 року, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит у вигляді грошових коштів на срок з 05.04.2007 року до 04.04.2027 року у розмірі 13014,00 доларів США на купівлю квартири та оплату страхових платежів (а.с.9-12).

19.04.2007 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та АТ КБ "ПриватБанк" уклали іпотечний договір серії ВЕК №107716, яким забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №NKUCGK06150041 від 05.04.2007 року, та який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Рихальскою О.В. 19.04.2007 року (а.с.13-17).

02.08.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Богдан І.М. вчинено виконавчий напис №2278 за яким звернуто стягнення на нерухоме майно-квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним зобов`язаннями за кредитним договором №NKUCGK06150041 від 05.04.2007 року, та ОСОБА_2 , яка є майновим поручителем за зазначеним кредитним договором, на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" у загальній сумі, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, 558 416 (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок (а.с.7-8).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.01.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №NKUCGK06150041 від 05.04.2007 року станом на 18.12.2015 року в розмірі 10449 (десять тисяч чотириста сорок дев`ять) доларів США 08 (вісім) центів, що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку складає 245344 (двісті сорок п`ять тисяч триста сорок чотири) гривні 29 (двадцять дев`ять) копійок (а.с.18-19).

22.03.2016 року державним виконавцем відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції Соколенко Г.В. відкрито виконавче провадження №50560500 відносно ОСОБА_1 (а.с.20).

19.03.2020 року начальником Южноукраїнського міського відділу ДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Макухою Я.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітню плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №50560500 (а.с.21).

22.11.2021 року в.о. начальника Южноукраїнського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаїіської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черненко Г.О. відкрито провадження №67610387 з виконання виконавчого напису №2278, виданого 02.08.2019 року (а.с. 23).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України"Про нотаріат"та Порядку вчинення нотаріальних дій.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц.

Відповідно до пункту 1 згаданого Переліку за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1цього переліку) подаються:

а)оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Із підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку слідує, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

За змістом вищевказаних норм права на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 і від 09 вересня 2020 року у справі № 202/2506/17-ц з подібних правовідносин.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) та застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 202/2506/17-ц (провадження № 61-35277св18).

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною.

Позивач ОСОБА_1 оспорює виконавчий напис №2278 від 02.08.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Богдан І.М. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, так як вчинення виконачого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору та дотримання ним строків звернення, лише після спливу тридцятиденного строку після направлення повідомлення про порушення кредитних зобов`язань та за умови, що з дня виникнення права вимоги до боржника минуло не більше трьох років. Зазначає, що на момент звернення відповідачем до приватного нотаріуса заборгованість була спірною.

Будь-яких належних доказів на спростування зазначеного доводу суду не було надано, у зв`язку з чим суд приймає цей довід як такий, що відповідає дійсності та визнає, що зазаначена заборгованість є спірною.

Відповідачем в свою чергу не було жодним чином повідомлено про обставини, які вплинули на рішення відповідача звернутись до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Богдан І.М. з метою звернення стягнення з позивача.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року по справі № 6-887цс17.

Згідно пп.3.5 п.3 Глави 16 Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою ст. 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Заперечуючи проти позову, відповідачем, в свою чергу, не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст.12 ЦПК України, факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу, суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень. Своїми правами, визначеними ЦПК України відповідач також не скористався.

Керуючись Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженимнаказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. у редакції від 29.11.2001 року, із змінами та доповненнями, ст. ст.11,15,16,18,1054 ЦК України, ст. ст.2, 4, 7, 10, 12, 13, 19, 43, 49, 76,81,89,133,141,223, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354,355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2278 від 02.08.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Богдан І.М., за яким звернуто стягнення на нерухоме майно-квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , яка є боржником за кредитним зобов`язаннями за кредитним договором №NKUCGK06150041 від 05.04.2007 року, та ОСОБА_2 , яка є майновим поручителем за зазначеним кредитним договором, на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" у загальній сумі, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, 558 416 (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч чотириста шістнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.

Стягнути з АТ Комерційний Банк "ПриватБанк" (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олена ВОЛКОВА