Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3520/21 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Борисюка Р.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №935/3520/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки у зв`язку з несплатою аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Янчук В.В. в м. Коростишів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2019 по 01.12.2021 у розмірі 113 777,50 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначає, що після розірвання шлюбу вона звернулась до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та на підставі рішення суду було видано виконавчий лист №280/328/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі Ѕ частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Вказує, що з часу присудження аліментів (з березня 2019 року), відповідач постійно допускає заборгованість по їх сплаті. Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах за виконавчим листом №280/328/19 від 27.06.2019, що складений ВДВС Коростишівського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) станом на 01.12.2021 заборгованість по аліментах становить 113 777,50 грн. Вважає, що вказана заборгованість виникла саме із винної, умисної поведінки відповідача. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2019 по 01.12.2021 року в розмірі 113 777 грн 50 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не мотивував наявності вини відповідача у несплаті аліментів у повному обсязі, як одну із головних умов застосування ст. 196 СК України. Зазначає, що відповідач є особою з інвалідністю 3 групи з втратою 50% працездатності, що встановлено безстроково. Стверджує, що єдиним джерелом доходу є пенсія, що встановлена на мінімальному рівні 2200,00 грн., відповідно до довідки головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у відповідності до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів відповідач не допускав жодного разу несплати аліментів, а навпаки здійснював сплату аліментів у розмірі, який перевищує половину його доходів, що залишає йому найменшу можливість забезпечувати свої мінімальні життєві потреби, у тому числі і на лікування. Вказує, що поза увагою суду було залишено пояснення відповідача про надання іншої матеріальної допомоги дітям, у тому числі шляхом придбання одягу, взуття, необхідних матеріалів та обладнання для навчання і розвитку, іграшки тощо. Стверджує, що усі ці обставини не можуть свідчити про те, що відповідач свідомо ігнорує рішення суду про стягнення аліментів, у його діях немає вини у тому, що за станом здоров`я останній не може отримувати більші доходи для утримання дітей. Враховуючи вищевикладене, просить рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони з 20 липня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області (справа №280/327/19) від 22 квітня 2019 року розірвано.

В період шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 від 06.04.2009, серії НОМЕР_2 від 14.02.2013, серії НОМЕР_3 від 09.12.2015, копіями паспорта № НОМЕР_4 від 29.08.2004 та № НОМЕР_5 від 03.04.2007.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 червня 2019 року у справі №280/328/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі Ѕ частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 04.03.2019 р.н. і до повноліття дітей.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 26.05.2021 позивач змінила прізвище на « ОСОБА_1.

Зі змісту довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА №547051 та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ЖИА №002488 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю - третя з 24.06.2010, ступінь втрати працездатності - 50%.

Відповідно до довідки №0600-0212-5/67 від 04.01.2022 Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУПФ України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи з 01.04.1998 в розмірі 2200,00 грн.

Зі змісту довідки №2 від 04.01.2022 виданої Коростишівським відділом управління соціального захисту населення Житомирської РДА ОСОБА_2 на обліку не перебуває, ніяких видів допомог не отримує. Пільгами та субсидією не користується.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, складеним начальником ВДВС Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Желєзною Т.С., за виконавчим листом №280/328/19 від 27.06.2019 станом на 01 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 113 777,50 грн за період з березня 2019 по листопад 2021.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, та дійшла висновку, що пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем вбачається, що загальна сума пені за порушення ОСОБА_2 аліментних зобов`язань становить 571 413,06 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 196 СК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 113 777,50 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, а тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені), передбаченої статтею 196 СК України саме у розмірі 113 777,50 грн.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2021 у справі №636/3546/17 провадження №61-19793св19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 по справі №125/2525/18 провадження №61-13525св20.

Апеляційний суд звертає увагу, що складений позивачем розрахунок є обгрунтованим та таким що відповідає положення частини першої статті 196 СК України та узгоджується з наведеним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду щодо порядку обрахування неустойки (пені).

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Крім того, відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

З огляду на вказані приписи закону, а також положення статей 263, 264 ЦПК України, зміст та характер спірних правовідносин сторін (стягнення пені у зв`язку із простроченням сплати аліментів) розмір та склад заборгованості з аліментів, строки та порядок її погашення, а також розрахунок пені входить до предмету доказування. Отже, у справі, яка переглядається, позивачка має довести, а суд перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача з аліментів та пені.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 01 березня 2019 року по 01 грудня 2021 року становить 113 777,50 грн., наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів за вказаний період в межах заявлених позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що жодного разу не було допущено несплати аліментів, спростовується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним начальником ВДВС Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Желєзною Т.С., за виконавчим листом №280/328/19 від 27.06.2019 станом на 01 грудня 2021 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 сплачувалися аліменти у меншому розмірі.

Щодо доводів представника апелянта про те, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи з втратою 50% працездатності та отримання пенсії в розмірі 2200 грн колегія апеляційного суду зазначає, що статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки).

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відтак, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді