Справа № 128/1531/22
УХВАЛА

Іменем України

10 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Фанда О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 6 000 доларів США.

Одночасно ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача в межах ціни позову.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що відповідач не повернув позику у визначений в договорі строк, а тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в порядку, передбаченому ст. 153 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на все майно відповідача позивач посилається на те, що відповідач не повернув позику у визначений в договорі строк. Зазначене є підставою для звернення позивача з позовом до суду, але не є беззаперечною підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Таким чином арешт може бути накладено лише на майно яке належить або підлягає передачі відповідачу.

При цьому позивачем не зазначено майно відповідача, на яке необхідно накласти арешт, не надано даних щодо майна, яке належить відповідачу та його вартості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З врахуванням вищезазначеного, підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Зазначене не перешкоджає позивачу звернутися до суду з заявою про забезпечення позову повторно за наявності підстав, передбачених ст. 149 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя