_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/488/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок порушення прав,

В С Т А Н О В И В :

14 жовтня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму витрат пов`язаних з розглядом справи № 1512/2-1526/11 у розмірі 4853 (чотири тисячі п`ятдесят три) гривні 20 коп. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

В обґрунтування свого позову посилалась на те, що 11 березня 2010 року вона звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану, шляхом знесення самочинно збудованих будівель та споруд.

24 вересня 2014 року Київським районним судом м. Одеси винесено рішення по справі № 1512/2-1526/11, яким суд задовольнив позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та зобов`язав останнього знести чотирьохповерхову будівлю під літ. "А1", розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що під час розгляду справи №1512/2-1526/11, їй довелось звертатись до державних та приватних установ для отримання необхідних документів та експертних висновків, які необхідні були в якості доказів по справі, внаслідок чого виникли додаткові витрати, пов`язані з розглядом справи. В результаті порушення ОСОБА_3 прав Позивачки на користування власністю та земельною ділянкою при розгляді справи у суді позивачка понесла матеріальну шкоду на суму 4853,20 гривень. Вказані витрати по справі № 1512/2-1526/11 не включались до позовних вимог і тому не були компенсовані поивачці при винесенні рішення по справі.

Також Позивачка стверджує, що неправомірними та незаконними діями, що встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2014 року по справі № 1512/2-1526/11, відповідач порушив права позивача на користування власністю, внаслідок чого позивач не може користуватись своїм будинком на своїй земельній ділянці в повній мірі, її доводиться докладати окремих зусиль на захист своїх прав та інтересів, що спричинило їй моральну шкоду.

На протязі всього розгляду справи у суді, під час вимушених зустрічей з відповідачем та під час судових засідань позивачка відчувала негативні емоційні переживання, в наслідок яких погіршувалось самопочуття та поновлювались больові відчуття підшлункової залози. До сьогоднішнього дня ОСОБА_1 вимушена захищати свої порушені права та продовжує звертатись до державних органів та суду за захистом, адже відповідач зневажливо ставиться до законних рішень державних органів та суду, добровільно не виконує ці рішення і продовжує порушувати права позивачки на користування власністю.

Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачці, зокрема: порушення звичайного способу життя на протязі більше шести років, негативний вплив на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з процесом захисту свої прав.

Вищезазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калашніковій О.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 29.10.2014 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Заочним рішенням від 19.02.2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4 853,20 гривень. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 було відмовлено.

13 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 19.02.2015 року, в якому просив скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 27.04.2016 року було зупинено провадження по справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2015 року до розгляду Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення Київського райсуду м. Одеси від 24 вересня 2014 року по справі за позовом Київської рай адміністрації до ОСОБА_3 , треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_1 про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Київської райадміністрації Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_1 , Інспекція ДАБК в Одеській області.

16.11.2017 року суд отримав заяву ОСОБА_3 про відновлення провадження по даній справі з тих підстав, що Апеляційним судом Одеської області справа розглянута, рішення Київського райсуду м. Одеси від 24.09.2014 року скасовано і ухвалено нове, у задоволенні позову Київської районної адміністрації до ОСОБА_3 , треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_1 про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю, приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Київської райадміністрації Одеської міської ради, треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_1 , Інспекція ДАБК в Одеській області було відмовлено.

У зв`язку з чим ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 20.11.2017 року було відновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Після відновлення провадження у справі 25.01.2018 року ОСОБА_3 надав до суду заяву про поворот рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти, сплачені ним на користь ОСОБА_1 на виконання заочного рішення суду від 19.02.2015 року та судові витрати, понесені ним за апеляційною скаргою на рішення суду від 24.09.2014 року.

В ході судового засідання, яке відбулось 22 березня 2018 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надала клопотання про зупинення провадження по даній справі, посилаючись на ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 28.02.2018 року про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 09.11.2017 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 22.03.2018 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про зупинення провадження було залишено без задоволення.

В подальшому ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 05.07.2018 року заяву ОСОБА_3 про поворот виконання рішення, ухваленого Київським районним судом м. Одеси від 24.09.2014 року по справі № 1512/2-1526/11 та ухваленого Київським районним судом м. Одеси від 19.02.2015 року по справі № 520/13741/14-ц було залишено без задоволення.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 05.07.2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.02.2015 року було задоволено. Скасовано заочне рішення, ухвалене Київським районним судом м. Одеси 19.02.2015 року та призначено справу до судового розгляду на загальних підставах.

В ході судового засідання, яке відбулось 19.09.2018 року, позивачка ОСОБА_1 просила суд зупинити провадження у справі до розгляду касаційним судом її касаційної скарги на рішення апеляційного суду Одеської області від 09.11.2017 року, яким скасоване рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2014 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калашнікової О.І. від 19.09.2018 року клопотання позивачки ОСОБА_1 про зупинення провадження було задоволено.

У зв`язку з припиненням повноважень судді Калашнікової О.І. у зв`язку з досягненням 65-річного віку, справу було передано для нового автоматизованого розподілу.

Згідно повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М.

Суддею з власної ініціативи було перевірено Єдиний державний реєстр судових рішень та встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2014 року залишено без змін, у зв`язку з чим ухвалою судді від 12 грудня 2022 року було прийнято до провадження цивільну справу, відновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з`явилась позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , які позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засідання заперечували проти задоволення позову, вказуючи на його необгрунтованість та недоведеність.

Оглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/2-1526/11 за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3 за участю третіх осіб Одеської міської ради, ОСОБА_1 про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, про приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи Одеська міська рада, ОСОБА_1 , Інспекція ДАБК в Одеській області.

За наслідком розгляду вказаної справи № 1512/2-1526/11 рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2014 року було задоволено позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради та зобов`язано ОСОБА_3 власними силами та за рахунок власних коштів привести у попередній стан 31/1000 частину об`єкту нерухомості по АДРЕСА_2 , який знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 17.09.2009 року шляхом: знесення чотирьохповерхового будинку під літ. «А1» та побудови під літ. «б», та приведення до попереднього стану дачної будівлі літ « Б» та дачної будівлі літ. «А».

Задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеської міської Ради, та зобов`язано ОСОБА_3 знести чотирьохповерхову будівлю під літ. «А1» яка розташована на земельної ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 , документально підтверджені судові витрати, на користь Київської райогінйї адміністрації Одеської міської Ради у розмірі 7 (сім) гривень 50 копійок; та на користь ОСОБА_1 у розмірі 7232 ( сім тисяч двісті тридцять дві) гривні.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року було скасовано та відмовлено у задоволенні позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3 за участю третіх осіб Одеської міської ради, ОСОБА_1 про приведення об`єкту до попереднього стану, за позовом третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, про приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи Одеська міська рада, ОСОБА_1 , Інспекція ДАБК в Одеській області.

Однак, Постановою Верховного суду від 18 грудня 2019 року рішення Київського районного суду м. Оддеси від 24 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року в частині вирішення позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради було скасовано і провадження у справі було закрито.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, про приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд було скасовано і в цій частині було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2014 року в частині позовних вимог третьої особи ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, про приведення об`єкту до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд було залишено без змін.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка посилається на те, що рішенням суду від 24 вересня 2014 року на її користь стягнуті з відповідача не всі судові витрати, оскільки на момент ухвалення судового рішення у неї були відсутні відповідні квитанції. Так, вона не отримала повернення витрат на виготовлення копії інвентаризаційної справи на будинок за адресою: АДРЕСА_2 на суму 165 гривень; на проектні послуги з проведення розрахунку часу інсоляції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , виконані КП «ОДЕСПРОЕКТ» на суму - 1800 грн.; на послуги поточної інвентаризації на суму - 585 грн.; на отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_3 на суму 43 грн. 56 коп., що разом складає - 2221 грн. 68 коп.; витрати на поштові повідомлення відповідача про час та місце слухання справи на загальну суму - 67 грн. 52 коп.; комісія за банківські послуги при сплаті державного мита за подання заяви до суду на загальну суму - 14 грн. Загальна сума матеріальних витрат ОСОБА_1 складає 4853 грнивень, які вона визначає як спричинену матеріальну шкоду.

При цьому, під реальними збитками позивач розуміє витрати у зв`язку з розглядом справи № 1512/2-1526/11.

Виходячи з вищевикладених обставин справи та враховуючи заявлені позивачем вимоги щодо стягнення шкоди у вигляді реальних збитків, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності наявність усіх його елементів : протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України.

Натомість заявлена позивачем до стягнення суми витрат пов`язаних з розглядом справи не є збитками, оскільки такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Вжитий у ст. 133 ЦПК України термін "інших процесуальних дій" стосується вчинення учасниками справи, або особами, які не є учасником судового процесу, дій пов`язаних саме з процесом доказування (збір доказів, їх огляд та забезпечення) у справі.

Встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом.

Разом з цим, суд приходить до висновку, що позивачка обрала невірний спосіб захисту, оскільки витрати, яка вона просить стягнути з відповідача, не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2015 року представником позивачки було отримано два виконавчих листа, на виконання заочного рішення Київського районного всуду м. одеси від 19.02.2015 року.

З постанов заступника начальника Приморського відділу державної виконавічої служби Одеського міського управління юстиції Гамбаль О.Є. від 22.04.206 року ВП №49391020 про закінчення виконавчого провадження вбачається, що вимоги виконавчого документа виконані в повному обсязі, виконавчий збір та витрати було стягнуто, а саме, на суму 4853,20 та 243,60 гривень відповідно (а/с 52-56).

Таким чином, суду залишилось незрозумілим, яким чином права позивачки в цій частині порушені, так як грошові кошти, що є предметом розгляду у даній справі вже були виплачені відповідачем.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статею 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини 2, частиною 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що внаслідок постійних сварок з сусідом, його неповажної поведінки позивачці було завдано нервового стресу, наслідком якого стало значне погіршення здоров`я позивачки, а також причинний зв`язок між прийняттям рішення суду та настанням шкоди.

Крім того, слід зазначити, що тривалий розгляд справи судом також не може бути підставою стягнення з відповідача моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку про те, що матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди семе відповідачем.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок порушення прав відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 28.12.2022 року