Ухвала

03 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 235/4206/21

провадження № 61-10588ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 30 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 15 лютого 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Кіровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Харків), акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Кіровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Харків) (далі - Кіровський РВ ДВС у місті Донецьку), акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 30 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Кіровський РВ ДВС у місті Донецьку, АТ «УкрСиббанк», відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при поверненні виконавчого листа стягувачеві з підстави не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом «Про виконавче провадження», незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа, на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем правомірно не прийняте рішення про скасування арешту, що накладений на майно боржника, так як рішення про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження»), що є підставою для зняття арешту, скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведення інших дій, необхідних у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, державним виконавцем не приймалось.

22 жовтня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 30 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду

від 15 лютого 2022 року (надійшла до суду 27 жовтня 2022 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення її скарги в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 2, 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час повернення виконавчого листа) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до частини п`ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним

у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За змістом частин 1-2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти)боржника накладається виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до інформації

з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 17 серпня

2011 року старшим державним виконавцем Кіровського РВ ДВС у місті Донецьку Вазовою О. П. відкрито виконавче провадження

з примусового виконання виконавчого листа № 2-4098 від 29 липня

2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитом у сумі 361 122,82 грн.

Згідно інформації, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно постанови державного виконавця Кіровського РВ ДВС у місті Донецьку від 17 серпня 2011 року про відкриття виконавчого провадження на все невизначене майно, на все нерухоме майно ОСОБА_1 у межах суми стягнення 361 122,82 грн накладений арешт.

11 березня 2013 року державним виконавцем Кіровського РВ ДВС у місті Донецьку направлено листа стягувачу з пропозицією авансувати проведення виконавчих дій, але до сьогоднішнього дня на адресу Кіровського РВ ДВС у місті Донецьку відповіді не надійшло.

Постановою державного виконавця Кіровського РВ ДВС у місті Донецьку від 25 жовтня 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (у зв`язку з перешкоджанням стягувача провадженню або не здійсненням авансування).

Згідно повідомлення Олександрівського ВДВС у Краматорському районі Донецької області від 16 серпня 2021 року № 14749, перевіркою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та Автоматизованої системи виконавчих проваджень інформації про перебування у відділі ДВС Кіровського районного управління юстиції м. Донецька на виконанні виконавчих проваджень, де ОСОБА_1 виступає боржником, станом на 16 серпня 2021 року не знайдено.

Підтвердити чи скасувати факт знаходження виконавчого документа

у відповідному відділі ДВС та надати більш детальну інформацію про перебування на виконанні виконавчого провадження, у ході примусового виконання якого відділом ДВС Кіровського районного управління юстиції м. Донецька винесено постанову про арешт майна на боржника та оголошення заборони на його відчуження - з об`єктивних причин не виявляється можливим, оскільки матеріально-технічна база, архів, журнали реєстрації вхідної кореспонденції, акти утилізації завершених виконавчих проваджень та документація залишились за попереднім місцем реєстрації відділу у місті Донецьку. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014

№ 1085-р місто Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не

з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09 (провадження

№ 61-22895св19), від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18).

Також, суди першої та апеляційної інстанції вірно вказали, що

виконання заявником (боржником) своїх зобов`язань перед АТ «УкрСиббанк» не підтверджується належними та допустимими доказами.

Посилання як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі

№ 2-365/12 (провадження № 61-5972св19), від 27 березня 2020 року

у справі № 817/928/17 (провадження № К/9901/20268/18), від 20 червня 2018 року у справі № 210/1072/15-ц (провадження № 61-1629св17), не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку. Під судовими рішеннями

в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року

є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 лютого 2022 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Кіровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Харків), акціонерне товариство «УкрСиббанк», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник