ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1940/22 Справа № 207/2857/18 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Відділу Держгеокадастру у м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, скасування державного акту на право приватної власності на землю,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , Кам`янської міської ради, Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Відділу Держгеокадастру у м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру, про визнання приватизації земельної ділянки недійсною, скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Позовна заява, мотивована тим, що у 2008 році вони звернулись до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 та визнання за ними права власності за кожним на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги були позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх брат ОСОБА_5 . Спадщину всі спадкоємці прийняли фактично, вступили в управління і володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 брат позивачів ОСОБА_5 помер, після його смерті до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся його син, відповідач по справі ОСОБА_1 , проте, не повідомив нотаріуса, що ще є і інші спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, а тому 18 вересня 2007 року на його ім`я було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 було задоволено в повному обсязі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, видане Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 . Визнано за позивачами: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за кожним окремо, право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи у суді з 2008 року по час ухвалення рішення 22 лютого 2010 року на будинок АДРЕСА_1 було накладено арешт. Однак, відповідач ОСОБА_1 , якому було достеменно відомо про існування ухвали про накладення арешту на будинок, самостійно, без дозволу позивачів у 2009 році звернувся до Дніпродзержинської міської ради з заявою про надання земельної ділянки в приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), надавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, яке підтверджувало його право власності на весь спадковий будинок. Згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V ОСОБА_1 була надана земельна ділянка в приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12 грудня 2009 року.

Лише у 2016 році відповідач повідомив позивачів, що він є власником земельної ділянки, після чого позивачі звернулися з запитом до Держгеокадастру та 28 квітня 2016 року отримали відповідь про приватизацію земельної ділянки відповідачем. У зв`язку з отриманням ОСОБА_1 земельної ділянки у власність, позивачі, як співвласники житлового будинку, не можуть отримати безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд домоволодіння, оскільки, дане право незаконно реалізував відповідач, тому виникла необхідність визнати незаконним рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 12 грудня 2009 року.

У червні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_2 , та видачі йому державного акту на право власності на землю, недійсними та визнання Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038 площею 0,0715 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12 грудня 2009 року недійсним та скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено незаконність рішення Дніпродзержинської міської ради. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року змінено, відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших підстав, а саме з підстав не залучення до участі у справі в якості співвідповідачів: Дніпродзержинської міської ради та відповідного департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Позивачам роз`яснено, що відмова у задоволенні позову із зазначених підстав, не позбавляє позивачів права звертатися з відповідним позовом до належного відповідача у передбачений законом спосіб.

Ураховуючи викладене, позивачі просили суд: визнати недійсним рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_2 , та видачі йому державного акту на право власності на землю; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038 площею 0,0715 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12 грудня 2009 року, та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_2 , та видачі йому державного акту на право власності на землю.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038 площею 0,0715 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12 грудня 2009 року, та скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 листопада 2021 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Зазначає, що позивачі вже зверталися до суду з аналогічним позовом, з тими же самими позовними вимогами, правовими підставами та до того ж самого відповідача.

Також, на момент прийняття рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V, на підставі якого була передана земельна ділянка у власність ОСОБА_1 , діяв Земельний кодекс України в редакції 2001 року, який передбачав підстави та умови набуття права власності на земельні ділянки в порядку безоплатної приватизації. Тому, у відповідності до статті 40 ЗК України, передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину про що було винесено рішення, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). В свою чергу позивачі по справі згідно до законодавства України, повинні були звернутись із заявою про передачу у власність земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3 до відповідного органу, але цього не зробили. При відмові цього органу у позивачів виникає спір.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки ще при зверненні до суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадковий будинок, позивачам було відомо про те, що відповідач ОСОБА_1 приватизує спірну земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і смс.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мельник І.О. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що у 2008 році позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, виданого Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 та визнання за ними права власності за кожним на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2010 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, видане Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 . Спірний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0715 га (а.с.12-14, т.1).

До ухвалення вищевказаного рішення, відповідач у 2009 році звернувся до Дніпродзержинської міської ради з заявою про надання йому земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0715 га у приватну власність, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), надавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, яке підтверджувало його право власності на весь спадковий будинок.

На запит позивача ОСОБА_2 , було отримано відповідь від 28.04.2016 року № 32/6-16 відділу Держгеокадастру у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, за підписом в.о. начальника відділу Комишної Ю.В., якою було повідомлено, що згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V відповідачу ОСОБА_1 була надана земельна ділянка у приватну власність за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12 грудня 2009 року (т.1.а.с.10).

У червні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_2 , та видачі йому державного акту на право власності на землю, недійсними та визнання Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038 площею 0,0715 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12 грудня 2009 року недійсним та скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.15-17, т.1). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року змінено, відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших підстав, а саме з підстав не залучення до участі у справі в якості співвідповідачів: Дніпродзержинської міської ради та відповідного департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Позивачам роз`яснено, що відмова у задоволенні позову із зазначених підстав, не позбавляє позивачів права звертатися з відповідним позовом до належного відповідача у передбачений законом спосіб (а.с.18-20, т.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Відповідно до статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України в редакції, чинній на час отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Умовами статті 126 ЗК України в редакції, чинній на час отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Встановивши зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що передача в приватну власність відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки загальною площею 0,0715 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , без врахування прав інших співвласників будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є порушенням спадкових прав останніх, а також норм земельного законодавства.

Судом апеляційної інстанції установлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є співвласниками спірного будинку у рівних частках згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2010 року Дніпропетровської області, що було належним чином та у встановленому порядку зареєстровано позивачами.

Колегією суддів було досліджено в судовому засіданні цивільну справу № 2-46/2010, яка надійшла за запит апеляційного суду, за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності.

Як убачається з матеріалів цивільної справи № 2-46/2010, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19 лютого 2008 року.

Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з будинку АДРЕСА_1 та яке належало померлому на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 24 червня 1954 року.

04 грудня 1962 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності в Дніпродзержинському міському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2010 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 вересня 2007 року, видане Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 , який складається із: А-1 житлового будинку загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м.; Б-1 літньої кухні, № 1 водопроводу, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 , який складається із: А-1 житлового будинку загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 32,4 кв.м.; Б-1 літньої кухні, № 1 водопроводу, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовано арешт, накладений на будинок АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення набуло законної сили.

Таким чином, передача права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) лише одному із трьох співвласників будинку призводить до фактичної та юридичної неможливості позивачів користуватися та обслуговувати жилий будинок, на який вони мають відповідні частки у приватній власності. Більш того, відповідачем ОСОБА_1 було приватизовано зазначену земельну ділянку в період розгляду справи за позовною заявою позивачів про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності, та без врахування ухвали Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 квітня 2008 року, якою було накладено арешт на вищезазначений будинок.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі вже зверталися до суду з аналогічним позовом, з тими же самими позовними вимогами, правовими підставами та до того ж самого відповідача, колегією суддів відхиляються як безпідставні.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).

Як установлено судом, у червні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2009 року № 600-32/V в частині передачі безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0715 га за адресою: АДРЕСА_2 , та видачі йому державного акту на право власності на землю, недійсними та визнання Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 849038 площею 0,0715 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51 від 12 грудня 2009 року недійсним та скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.15-17, т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року змінено, відмовлено у задоволенні позовних вимог з інших підстав, а саме з підстав не залучення до участі у справі в якості співвідповідачів: Дніпродзержинської міської ради та відповідного департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Позивачам роз`яснено, що відмова у задоволенні позову із зазначених підстав, не позбавляє позивачів права звертатися з відповідним позовом до належного відповідача у передбачений законом спосіб (а.с.18-20, т.1).

Тобто, з урахуванням наведених норм процесуального права та роз`яснень суду апеляційної інстанції, позивачі скористались своїм правом на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, залучивши до участі при розгляді справи в якості співвідповідачів Кам`янську міську раду та відповідний департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Отже, позивачі мали право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, так як їх права були порушені наданням права власності земельної ділянки іншій особі, без врахування прав позивачів, як власників жилого будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачами пропущено строк позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 дізнався про приватизацію спірної земельної ділянки з письмової відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28 квітня 2016 року № 32/6-16 на його письмовий запит (а.с.10, т.1).

Отже, позивачі довідалися про порушення своїх прав лише після отримання зазначеного листа від 28 квітня 2016 року, а тому, строк позовної давності слід обраховувати саме з цієї дати. З позовом до суду позивачі звернулися у серпні 2018, тобто у межах трьохрічного строку загальної позовної давності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко