Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/460/22
Провадження № 2/499/198/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

06 грудня 2022 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області справу № 499/460/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , особа, яка залучена до участі у справі Великобуялицька сільська рада Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав посилаючись на такі обставини.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах. У них є спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з 2016 року і по теперішній час дитина (онук позивачки) ОСОБА_4 проживає з позивачкою, та знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні та вихованні.

Відповідачі ніякої участі в утриманні чи вихованні дитини участі не приймають. Спорів відносно того, що дитина буде проживати у позивачки - не було і немає. Весь цей час відповідачі життям сина не цікавились, не телефонували, не виявляли бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь в його вихованні.

Дитина відвідує комунальний заклад «Петрівський заклад дошкільної освіті (ясла-садок) № 2 «Сонечко» Великобуялицької сільської ради Березівського (Іванівського) району Одеської області. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводяться регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я дитини задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка. Батьки дитини участі в цій сфері життя дитини не приймають, у зв`язку з чим позивачка, керуючись в першу чергу інтересами дитини, звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав.

Позивачка на заявлених позовних вимогах наполягала, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, та не заперечувала у разі можливості щодо заочного розгляду справи.

Представник служби у справах дітейВеликобуялицька сільська рада Березівського району Одеської області надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, відзив на позов не подав.

Про дату та час судового засідання відповідач повідомлявся шляхом направлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судової повістки поштовим зв`язком.

На адресу суду повернувся конверт, з позначкою про неможливість вручення адресату з інших причин ( не проживає).

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене у суду є підстави вважати, що відповідач повідомлений належним чином, оскільки вся кореспонденція направлялася відповідачу за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`являється, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, відзив на позов не подала. При цьому виклик у судові засідання відповідач отримував особисто, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Враховуючи вищевикладене у суду є підстави вважати, що відповідачі повідомлені належним чином.

Положеннями ч. 1ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3ст. 223 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача по справі до суду.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного.

Судом на підставі наявних матеріалів встановлено, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.11).

Позивачка по справі ОСОБА_1 є бабусею неповнолітнього ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 та копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 ( а.с.9-10).

Позивачка посилається, що починаючи з 2016 року і по теперішній час дитина (онук позивачки) ОСОБА_4 проживає з позивачкою, та знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні та вихованні.

Відповідачі ніякої участі в утриманні чи вихованні дитини участі не приймають. Спорів відносно того, що дитина буде проживати у позивачки - не було і немає. Весь цей час відповідачі життям сина не цікавились, не телефонували, не виявляли бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь в його вихованні.

Дитина відвідує комунальний заклад «Петрівський заклад дошкільної освіті (ясла-садок) № 2 «Сонечко» Великобуялицької сільської ради Березівського (Іванівського) району Одеської області. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводяться регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я дитини задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка. Батьки дитини участі в цій сфері життя дитини не приймають, у зв`язку з чим позивачка, керуючись в першу чергу інтересами дитини, звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження наступними доказами.

Рішенням виконавчого комітету Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та рекомендовано звернутися до суду з даною позовною вимогою ( а.с.15).

Висновком від 21.12.2021 року за №125 підтверджені ті обставини, що мати та батько дитини разом з дитиною не проживають , а ОСОБА_4 виховується бабусею - гр. ОСОБА_1 . Гр. ОСОБА_2 за місцем проживання дитини не з`являється, звісно фінансово не допомагає та не приймає участі у вихованні. За час проживання на території Великобуялицької сільської ради, зарекомендувала себе з негативної сторони, не працювала, зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя. Керівником служби у справах дітей в телефонній розмові з матір`ю було з`ясовано, що мати дитини проживає в м. Подільськ, забрати дитину до себе вона намірів не має, бо в неї не створені умови для проживання дитини та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Вищевказані обставини свідчать про вольове небажання матері та батька виконувати відносно власної дитини батьківські обов`язки, покладені на батьків дитини законом, маючи при цьому таку можливість.

Відповідно до рішення №ІІІ-1 від 16.12.2021 року Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області «Про доцільність та можливість позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька - ОСОБА_3 , відносно їх малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » за результатом вивчення наявних документів розглянувши заяву ОСОБА_1 вирішено визнати доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька гр. ОСОБА_3 , відносно їх малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

При розгляді даної справи суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В судовому засіданні підтверджено відсутність належної участі мати та батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідачів, які свідомо нехтують своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини.

Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідачів батьківських прав, яка зазначена позивачкою, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає їх поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 150,155, 164-167 СК України ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року , ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , особа, яка залучена до участі у справі Великобуялицька сільська рада Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та гр. ОСОБА_3 , відносно їх малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивачка : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 11.07.2019, орган що видано 5131. реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

- відповідач ОСОБА_3 , паспортні дані не відсутні, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_3 .

-Особа, яка бере участь у справі Великобуялицька сільська рада Березівського

району Одеської області, місце знаходження с.Великий буялик, вул.Преображенська, 118 Березівського району Одеської області,

СуддяРуслан ТИМЧУК