Справа № 146/350/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2022 р. смт. Томашпіль Вінницької області

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Пилипчук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про відібрання дитини та її повернення за попереднім зареєстрованим місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини та її повернення за попереднім зареєстрованим місцем проживання, в якому просить відібрати у відповідача ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути дитину йому - батькові ОСОБА_1 за попереднім зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Одночасно зі зверненням в суд з позовною заявою, від позивача по вказаній справі надійшла заява про забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною та передавати малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку ОСОБА_1 з можливістю їх безперешкодного спілкування, побачення та проведення спільного часу за наступним графіком : кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з 16:00 до 14:00 другої та четвертої неділі місяця (тобто другої та четвертої п`ятниці, суботи та неділі кожного місяця), без присутності матері з можливістю перебування дитини за зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що ним до суду подано позовну заяву про відібрання дитини та її повернення за попереднім зареєстрованим місцем проживання. В серпні 2021 року відповідач зателефонувала до його батька і під приводом зустрічі з дитиною, самочинно, без згоди позивача змінила місце проживання дитини, забравши доньку із собою в смт. Вапнярка та залишила проживати по теперішній час. Відповідач не допускає до дитини позивача, не дозволяє бачитись та спілкуватися.

Після зміни відповідачем місця проживання дитини позивач звернувся до відділення поліції, проте таке звернення позитивних результатів не принесло.

Відповідач самочинно змінила визначене законом місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди позивача, що є порушення вимог ч.1 ст. 162 СК України.

Протиправні дії відповідача які перешкоджають позивачу як батькові у особистому спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 з якою у нього склалося тісні батьківські зв`язки, позбавляє належної опіки і виховання доньки з боку батька та порушує його право на прямі контакти з донькою передбачені ст. 153 СК України, що призводить до руйнування зв`язків дитини з батьком, що суперечить сімейним цінностям та найкращим інтересам дітини.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

При цьому, згідно з ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У контексті правила про те, що заходи забезпечення позову не можуть бути тотожними задоволенню заявлених позовних вимог необхідно звернутися до норм матеріального права в межах існуючих правовідносин.

Так, статтею 159 Сімейного кодексу України передбачено: якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Системний аналіз норм процесуального та матеріального права дає підстави стверджувати, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення графіка зустрічей із дитиною, по суті вирішує спір, який має ініціюватися окремо. Отож, зазначений вид забезпечення позову розглядається як порушення вимог процесуального законодавства, оскільки стає по суті підміною рішення суду.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2018 року у цивільній справі №727/3856/18, від 20 лютого 2020 року у цивільній справі №754/4437/18, у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2019 року у цивільній справі №607/10896/19, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судами при застосуванні відповідних норм права.

Окрім цього ч.4, 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування, відповідно до пункту 73 постанови Кабінету Міністрів України "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" від 24 вересня 2008 року № 866 у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Наведені вище дії орган опіки та піклування вчиняє як при розв`язанні спору у суді про участь у вихованні дитини одним із батьків, що проживає окремо, так і у позасудовому порядку, у результаті чого приймається відповідне розпорядження.

Відтак, зважаючи на тривалий розгляд наведеної категорії справ та ймовірні перепони у спілкуванні між дитиною та одним із батьків, законом передбачено можливість встановлення графіка зустрічей із дитиною у позасудовому порядку шляхом звернення до органу опіки та піклування, де встановленню графіка зустрічей передуватиме комплекс дій, визначений законом.

Аналізуючи матеріали справи і доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи, що забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача забезпечувати явку малолітньої дитини для проведення спільного часу із позивачем за місцем проживання позивача фактично є тотожним частині позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, що відповідає змісту ч.10 ст.150 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 149, 153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про відібрання дитини та її повернення за попереднім зареєстрованим місцем проживання - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. В. Пилипчук