Справа № 368/121/21
Рішення

Іменем України

"19" квітня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Лєвшин Н.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

та представника відповідачів адвоката Босенка Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії щодо передачі права власності на будинок АДРЕСА_1 в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за договором позики, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передати право власності на будинок АДРЕСА_1 та припинити боргові зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позов наступним.

20 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 21600 доларів США.

У відповідності до умов попередніх домовленостей, що зазначені в договорі, відповідач взяв вказані грошові кошти для потреб сім`ї, а саме для капітального переобладнання будинку АДРЕСА_1 .

Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст. ст. 207, 1047 ЦК України.

По закінченню терміну (20 лютого 2016 року) передбаченого договором позики повернення коштів відповідач запропонував продовжити термін дії договору позики до 20 лютого 2018 року. Так 20 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову згоду до договору позики.

Після закінчення терміну (20 лютого 2018 року) дії додаткової згоди від 20 червня 2016 року з відповідачами ускладнились переговори щодо вирішення питань взятих на себе ними зобов`язань. А з початку 2019 року ОСОБА_2 взагалі відмовляється від переговорів вказуючи на те, що кошти вона передала сину - ОСОБА_4 і тому всі питання по боргу за договором позики в подальшому буде вирішувати він. Отримувати поштову кореспонденцію відмовляється, постійно наголошує, що вона інвалід, чому він до неї причепився.

Відповідно п. 1.3. договору позики, із закінченням терміну повернення позики відповідачі в разі не повернення позики, на протязі 30 днів зобов`язались за власні кошти оформити та передати у власність позикодавця жилий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він знаходиться.

За весь час користування грошовими коштами відповідачами сплачено 3925 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ про, що було складено акти звірки виплат.

З часу останньої сплати відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов`язання та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконав свій обов`язок, порушивши строки повернення коштів, передбачених ч. 1 ст. 1049 ЦК України, не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу, домовленості про зустрічі став ігнорувати, що не уможливлює вести подальші переговори, а також відповідачі відмовляються виконати п. 1.3 договору позики.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики від 20 лютого 2015 року вважається укладений між позивачем та відповідач, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно п.1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

П.1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п.1 ст. 1 ЦК України - цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно п.1 ст. 204 ЦК України - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

П. 3. ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

П. 2. ст. 73 Сімейного кодексу України передбачено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник адвокат Босенко Ю.Г. позовні вимоги позивача не визнають, подавши відзив на позов, згідно якого вивчивши позовну заяву з додатками, вбачається, що вона не відповідає вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством. Порядок засвідчення копій документів визначений п.п.5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом"; назви посади; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Звертаючись до суду із вказаним позовом про зобов`язання вчинити дії щодо передачі права власності на житловий будинок у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за договором позики, позивач посилається як на доказ підтвердження отримання Відповідачами спірної суми позики на: договір від 20лютого 2015 р., додаткову згоду про продовження дії договору позики від 20 червня 2016 р., акт №1 звірки виплат по договору позики від 20 грудня 2016 року та акт №2 звірки виплат по договору позики від 27 липня 2019 року. Проте, вони не є належними та допустимими доказами на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, оскільки вони Відповідачами не підписувались та є підробленими. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину. то він є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що зчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів мас підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа. - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У разі ж якщо сторони згоди щодо істотних умов договору не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Так, відповідачі ніякого договору позики від 20.02.2015 року, додаткової згоди про продовження дії договору позики від 20.06.2016 року, актів не укладали та не підписували, коштів не отримували, поскільки наміру брати кошти в сумі 21600 доларів США в борг не мали, ніяких капітальних переобладнань будинку чи добудов господарських будівель не проводили. Даний будинок належить на праві власності відповідачу 1 і в ньому проживає неповнолітня онука відповідачів 1 та 2 (дочка відповідача 3). Про договір позики від 20 лютого 2015 року та додаткову згоду від 20.06.2016 року нібито укладені між позивачем та відповідачами, останні дізналась лише отримавши позовну заяву з Кагарлицького районного суду Київської області 23.03.2021 року - тому про які правовідносини позики може йти мова? Тим паче про які зобов`язання вчинити дії щодо передачі майна? Для підтвердження того факту, що підписи у договорі та додатковій згоді виконані не відповідачами, вважають за необхідне клопотати перед судом про призначення судової почеркознавчої експертизи. Зазначення документів та інших доказів, що додаються до відзиву - зазначено в додатках. Зазначення документів та доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом та будуть подані пізніше - такі відсутні. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становлять витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи - 15000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 30000 грн.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові та електронні докази, приходить до наступного висновку.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

П`ятою книгою ЦК України передбачено загальні положення про зобов`язання.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 76 ЦПК України роз`яснено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено допустимість доказів. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено достовірність доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено достатність доказів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Предметом позову є договір позики від 20.02.2015 р. між громадянами України ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як позичальниками та ОСОБА_1 , як позикодавцем, згідно якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі визначеному цим Договором, а останній зобов`язується прийняти позику і повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим Договором строк, також сплатити проценти за весь термін надання грошових коштів у строк та розмірах, що обумовлені умовами цього Договору. Грошовими коштами за цим Договором є долар США. Позичальники передають позикодавцю копії документів про право власності на будинок за АДРЕСА_1 до повернення вказане суми боргу в повному обсязі, і гарантують про відсутність прав третіх осіб, не відчужувати, не передавати у заставу вказаний будинок за іншими зобов`язаннями. Після закінчення строку повернення позики, що вказана в п.3.2, в разі неспромозі позичальниками повернути всю суму позики, вони на протязі 30 календарних днів, зобов`язуються за власні кошти, в спосіб передбачений ст. ст. 657, 719 ЦКУ та ст. 131 ЗКУ оформити та передати у власність позикодавця будинок за АДРЕСА_1 і земельну ділянку на якій він розташований. Позичальники стверджують, що гроші позичаються ними для потреб сім`ї. Сума позики за цим договором складає 21600 (двадцять одна тисяча шістсот) доларів США.

Главою 71 ЦК України передбачено вирішення питань позики.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Якщо фізичні особи бажають домовитись щодо запозичення грошей один одному тоді така угода підпадає під ознаки договору позики. Законодавство України містить певні правила щодо оформлення договору позики, зокрема:

особи передають один одному грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками,

гроші (речі) передаються у власність особи. При цьому боржник повертає не ті самі гроші (речі), а таку саму їх кількість,

договір укладається з моменту передачі грошей (речей).

Договір позики це договір, який вважається укладеним з моменту передачі речей або грошей. Тільки після цього у сторін виникають взаємні права та обов`язки.

Факт передачі грошей/речей може підтверджуватись усно, письмово, відеозаписом або іншим способом. Найважливіше, щоб під час доведення факту передачі суд прийняв такі докази до уваги (належні докази).

Як вже зазначалось, законодавство містить певні правила щодо договору позики (стаття 625, 1046-1053 Цивільного кодексу України). Серед них: сплата процентів, строки повернення, штраф за порушення умов позики. Якщо сторони не домовляться щодо таких положень в договорі, то права та обов`язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (правила щодо повернення грошових коштів) будуть регулюватись положеннями законодавства.

Надання позики за своєю правовою і економічною природою є послугою, а тому розрахунки за надання такої послуги (зокрема, виконання зобов`язань з повернення позики, сплати процентів та інших платежів, що випливають з договору позики) можуть здійснюватись в іноземній валюті лише за умови отримання позичальником індивідуальної ліцензії НБУ.

Проте сама по собі передача іноземної валюти в позику не є розрахунком за якусь послуги. До того ж, договір позики є реальним договором, а значить, ні про яку передачу коштів на виконання зобов`язання не йдеться. Передача іноземної валюти в позику, так само як і передача її в дар чи в спадок є способами розпорядження власника (позичальника) належним йому майном. Адже відповідно до ч. 1 ст. 2 Декрету КМУ резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. При цьому обмеження щодо здійснення цього права власності, як було зазначено вище, стосуються лише можливостей використання валютних цінностей в якості засобу платежу за продукцію, роботи, послуги, об`єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Отже, надання позики в іноземній валюті можливе і без наявності у позикодавця індивідуальної ліцензії НБУ.

Таким чином, зобов`язання сторін за договором позики, в тому числі сума позики, сума щомісячних платежів, процентів та/або інших виплат, можуть бути виражені в іноземній валюті. Більше того, саме по собі надання позики може здійснюватись в іноземній валюті. Але виконання фізичною особою позичальником зобов`язань з повернення позики, сплати процентів, нарахованих на суму позики, та інших платежів, що випливають з договору позики можливе лише в гривні за офіційним або іншим курсом гривні до іноземної валюти, в якій було надано позику.

Відтак, договори позики, укладені в іноземній валюті, в тому числі, якщо вони передбачають передачу в позику саме іноземної валюти, можуть бути нотаріально посвідчені. При цьому такі договори можуть містити положення щодо здійснення позичальником-фізичною особою на користь фізичної особи-позикодавця платежів в іноземній валюті (а не в її еквіваленті по відношенню до гривні) лише за умови наявності у позичальника індивідуальної ліцензії НБУ.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що договір позики від 20.02.2015 р. було укладено між ним та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а кошти надав ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_4 потрібні були кошти, але не мав майна, яке міг би віддати у випадку неповернення коштів у строк вказаний у договорі.

Щодо підписання договору позики від 20.02.2015 р., то зі слів позивача ОСОБА_1 , він був підписаний відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але не у його присутності.

Що стосується самого договору позики від 20.02.2015 р., то зі слів відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вказаний договір позики вони побачили вперше після отримання його від Кагарлицького районного суду, а відповідач ОСОБА_4 вказав, що договір позики від 20.02.2015 р. він своїм батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не давав і нічого не говорив про нього і його вони не підписували.

Що стосується самого предмету договору позики від 20.02.2015 р., а саме коштів в сумі 21600 доларів США, то зі слів позивача ОСОБА_1 , дану суму коштів було надано ОСОБА_4 , а зі слів відповідача ОСОБА_4 , то таких коштів він від позивача не отримував.

Зі слів позивача ОСОБА_1 договір позики від 20.02.2015 р. був аналогом договору поруки, оскільки для забезпечення наданих позивачем відповідачу коштів було отримано документи на будинок, що належав відповідачу ОСОБА_2 , яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , тому вказане майно, на думку позивача, є спільним майном подружжя.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тому він повинен містити основні положення про предмет та умови його виконання, визначення обсягу прав та обов`язків сторін, а також межі відповідальності. Це і становить зміст договору. Для укладення будь-якого договору основне значення мають його істотні умови, без погодження яких сторонами, договір взагалі вважається неукладеним.

Оплатна позика (під проценти) включена законодавством до переліку фінансових послуг. Тут існує певний конфлікт в законодавстві, оскільки такі послуги мають право надавати лише ліцензовані фінансові установи. Проте, згідно з позицією Міністерства Юстиції, вимоги закону про фінансові послуги не застосовуються щодо позики між фізичними особами, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Договір позики це договір, який вважається укладеним з моменту передачі речей або грошей. Тільки після цього у сторін виникають взаємні права та обов`язки.

Інакше кажучи, обов`язок повернути гроші у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виникне тільки з моменту їх отримання. Якщо факт отримання грошей не може бути доведений, юридично вважається, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не отримували гроші, а договір позики вважається неукладеним. Саме через це у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не виникне зобов`язання повертати гроші або речі.

Факт передачі грошей/речей може підтверджуватись усно, письмово, відеозаписом або іншим способом. Найважливіше, щоб під час доведення факту передачі суд прийняв такі докази до уваги (належні докази).

Отже, не достатньо домовитись про умови позики. Важливо, щоб факт передачі грошей або речей був зафіксований певним способом.

Під час судового розгляду позивачем ОСОБА_1 було підтверджено неодноразово, що кошти, які зазначені у договорі позики від 20.02.2015 р. були надані ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Судом було досліджено п`ять аудіо записів, які були надані позивачем, згідно яких стало відомо, що як позивачем ОСОБА_1 , так і відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтверджено факт того, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не отримували кошти, які зазначені у договорі позики від 20.02.2015 р.

Окрім того, щоб аудіозапис вважався належним доказом, потрібно провести експертизу, за якою буде ідентифіковано голоси осіб на плівці, а також перевірено запис на наявність монтажу, проте, позивачем ОСОБА_1 таких клопотань про призначення експертизи не подавалось.

Окрім того, висновком експерта № 1046, 1309-1313/21-23 від 30.11.2021 р. встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 : в графі «Позичальник» договору позики від 20.02.2015; в графі «Позичальник» додаткової згоди від 20.06.2016 про продовження дії договору позики від 20 лютого 2015 року виконаний рукописно, пишучим приладом - кульковою ручкою без будь-якої попередньої технічної підготовки і технічних засобів, кожен. Підпис від імені ОСОБА_3 : в графі «Позичальник» договору позики від 20.02.2015; в графі «Позичальник» додаткової згоди від 20.06.2016 про продовження дії договору позики від 20.02.2015 виконаний рукописно, пишучим приладом - кульковою ручкою без будь-якої попередньої технічної підготовки і технічних засобів, кожен. Підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Позичальник» додаткової згоди від 20.06.2016 про продовження дії договору позики від 20 лютого 2015 року виконаний рукописно, пишучим приладом - кульковою ручкою без будь-якої попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2 у Договорі позики від 20 лютого 2015 року укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вирогідно виконаний не ОСОБА_2 . Підпис від імені ОСОБА_3 у Договорі позики від 20 лютого 2015 року укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вирогідно виконаний не ОСОБА_3 . Підпис від імені ОСОБА_2 у Додатковій згоді про продовження дії договору позики від 20 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вірогідно виконаний не ОСОБА_2 . Підпис від імені ОСОБА_3 , у Додатковій згоді про продовження дії договору позики від 20 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вірогідно виконаний не ОСОБА_3 . Підпис від імені ОСОБА_4 у Додатковій згоді про продовження дії договору позики від 20 червня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вірогідно виконаний ОСОБА_4 .

Під час допиту експерта ОСОБА_6 стало відомо, що висновок експерта було зроблено на підставі наданих експериментальних зразків, які були надані судом, про що також зазначено в описовій частині висновку експерта. Можливо також було перевірити підписи із підписами того періоду, але це вже можливо вирішити при призначенні додаткової експертизи.

Так в описовій частині висновку експерта № № 1046, 1309-1313/21-23 від 30.11.2021 р. зазначено наступне.

«Під час порівняльного дослідження методом співставлення підпису віл імені ОСОБА_2 в договорі, з наданими на експертизу зразками підпису та почерку ОСОБА_2 , встановлено розбіжність загальних ознак: ступінь виробленості та координація рухів у зразках вища, загальний вигляд та будова підписів, ступінь зв`язності у зразках - конкретна, темп виконання у зразках швидший та наступних окремих ознак.

Виявлені окремі ознаки, що розрізняються стійкі, суттєві, значні за своїм об`ємом, однак із-за відсутності вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 , вволюють сукупність достатню лише для вірогідного висновку про те, що даний підпис виконаний не ОСОБА_2 .

Під час порівняльного дослідження методом співставлення підписів віл імені ОСОБА_3 з наданими на експертизу зразками підпису та почерку ОСОБА_3 , встановлено розбіжність загальних ознак: ступінь виробленості та координація рухів у зразках вища, загальний вигляд та будова підписів, ступінь зв`язності у зразках - конкретна, темп виконання у зразках швидший та наступних окремих ознак.

Виявлені окремі ознаки, що розрізняються стійкі, суттєві, значні за своїм об`ємом, однак із-за відсутності вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_3 , утворюють сукупність достатню лише для вірогідного висновку про те, що дані підписи виконані не ОСОБА_3 »

Окрім того, судом надався час як для позивача ОСОБА_1 , так і для відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і їх представника для можливості заявлення клопотання про призначення додаткової експертизи, але сторони вирішили, що достатньо проведеної експертизи.

Що стосується твердження позивача, що укладений договір позики від 20.02.2015 р. є аналогом договору поруки, то слід зазначити наступне.

Сутність поруки, як способу забезпечення виконання зобов`язання полягає у тому, що третя особа (поручитель) зобов`язується перед кредитором іншої особи нести відповідальність у разі невиконання останньою її обов`язку перед кредитором.

Отже, поручитель не зобов`язаний виконувати обов`язок боржника за основним зобов`язанням (реальне виконання останнього іншою особою часто буває взагалі неможливим). Його роль цілком доцільно обмежена законодавцем обов`язком нести відповідальність за боржника. Однак поручитель має право виконати забезпечене ним зобов`язання з метою запобігти сплаті кредитору додаткових сум, що можуть бути викликані простроченням виконання (проценти, збитки).

Порука оформлюється договором між поручителем і кредитором за основним зобов`язанням або як тристоронній договір між поручителем, боржником та кредитором. Суб`єктами договору поруки можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Виплати винагороди за надану послугу поручитель має право вимагати тільки тоді, коли про це є спеціальна угода між ним і боржником. Договір поруки є консенсуальним, письмової форми. Недодержання останньої робить договір нікчемним. За бажанням сторін він може бути нотаріально посвідчений. Доцільність цього виявляється у разі необхідності заявлення вимог до поручителя. Останній може виконати свій обов`язок перед кредитором добровільно. В протилежному випадку постає питання про судовий примус, якого можна уникнути, якщо договір поруки був нотаріально посвідчений стягнення відповідної суми здійснюватиметься на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За загальним правилом боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Отже, кредитор може заявляти свої вимоги як до боржника за основним зобов`язанням, так і до поручителя. Але договором поруки може бути встановлена субсидіарна відповідальність поручителя перед кредитором (ч. 1 ст. 554 ЦК). У цьому випадку до пред`явлення вимоги поручителю кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо останній відмовився задовольнити вимогу кредитора або той не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Отже, суд не приймає до уваги твердження позивача, що договір позики від 20.02.2015 р. є аналогією договору поруки, оскільки у договорі позики від 20.02.2015 р. зазначено конкретно про те, хто позичальник, хто позикодавець, але ні про яких поручителів нічого не зазначено.

Окрім того, відповідач ОСОБА_4 повідомив, що насправді ніяких коштів в сумі 21600 дол. США не було, а він у 2011 р. позичав у позивача кошти в сумі 50 000,00 грн., які він думав, що віддав, але виявилось, що кошти, які він повертав позивач вважав за проценти і до 2015 р. вони переросли в суму 21 600 дол. США.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 ст. 81 ЦПК України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

У разі встановлення отримання позичальником меншої кількості грошей або речей, ніж вказано в договорі, вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей.

Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем.

Оскільки, під час судового розгляду встановлено, що договір позики від 20.02.2015 р. не був підписаний відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також не було передачі коштів від позивача до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому підстав для виконання по даному договору не може бути.

Окрім того, оскільки договір позики від 20.02.2015 р. не досяг мети, передбаченої ЦК України, тому і додаткова згода про продовження дії договору позики від 20.02.2015 р. не має підстав для розгляду згідно норм ЦК України.

Окрім того, нормами ЦК України передбачено, що поверненню передбачено у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей, проте позивач просить не стягнути кошти, а зобов`язати відповідачів передати право власності на будинок АДРЕСА_1 та припинити боргові зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 , тому суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилались як на підставу своїх вимог, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовних вимог позивача і ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.

Що стосується судових витрат, то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України передбачено види судових витрат: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 139 ЦПК України передбачені витрати, пов`язані із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами

1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що у позові позивачу було відмовлено, а відповідачі понесли витрати по залученню експерта в сумі 10 983 грн. 10 коп., які підлягають стягнення з позивача на користь відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ЦК України, ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії щодо передачі права власності на будинок АДРЕСА_1 в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 10 983 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. 10 коп.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 29.04.2022 р.

Суддя І.І. Шевченко