Справа № 449/549/21 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/4008/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:68
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

адвоката Бородійчука Д.О. - представника позивачки ОСОБА_1 ;

адвоката Астаповича О.В. - представника відповідача Костирки Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, у якому просив визнати автомобіль «ЗАЗ-Daewoo sens», 2003 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 (в подальшому - «спірний автомобіль»), об`єктом спільної власності та стягнути з відповідача в користь позивачки 32 570 гривень в рахунок вартості компенсації 1/2 частки спірного транспортного засобу, а також стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правову допомогу та 908 грн. сплаченого судового збору в розмірі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що між позивачкою та відповідачем 10.11.1990 року було укладено шлюб, який розірвано рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 12.12.2019 року.

За час цього шлюбу, а саме - 21.07.2017 року, сторонами було придбано спірний автомобіль, який зареєстровано на відповідача і який після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами та розірвання шлюбу залишився в одноособовому користуванні відповідача. Враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю, а також те, що спільне користування ним неможливе, то позивачка бажає отримати від відповідача 1/2 вартості цього автомобіля (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Sens», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Здійснено поділ спільної сумісної власності - автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Sens», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1/2 вартості такого автомобіля в сумі 32 570 грн.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Sens» 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати: 908 грн. сплаченого судового збору та 7 000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 66-71).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що «позовні вимоги є взаємовиключними», оскільки сформовані так, що у разі їх задоволення «Позивач зможе виконати судове рішення шляхом реєстрації права власності щодо половини автомобіля одночасно стягнувши з Відповідача її вартість», та вважає, що суд першої інстанції, припинивши право власності позивачки на автомобіль, вийшов за межі позовних вимог.

Вважає, що позивачкою «не доведено, що спірний автомобіль придбаний Відповідачем під час шлюбу», та стверджує, що такий з серпня 2020 року «не перебуває у користуванні Відповідача».

Вважає, що «позивачка не надала належних та достатніх доказів вартості спірного автомобіля», оскільки поданий позивачкою Висновок щодо ймовірної ринкової вартості ПП «Оціночна компанія «Апекс» від 07.04.2021 року не вважає таким доказом.

Вважає, що обґрунтування витрат позивачки на правничу допомогу «не містить чіткого розрахунку, але містить лише певну суму без належного пояснення», що вважає підставою для скасування рішення суду і в цій частині (а.с. 90-94).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не оспорюється) учасниками справи (в тому числі - і апелянтом) те, що:

-сторони спору уклали шлюб 10.11.1990 року, який було розірвано рішенням суду від 12.12.2019 року (а.с. 13-15);

-спірний автомобіль було виготовлено у 2003 року (тобто - під час перебування сторін спору у шлюбі) і такий з 21.07.2017 року (тобто - коли сторони спору ще перебували у шлюбі) є зареєстрованим за відповідачем (а.с. 11).

За наведених обставин колегія суддів вважає доведеним факт придбання спірного автомобіля відповідачем в період перебування у шлюбі з позивачкою, а доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою «не доведено, що спірний автомобіль придбаний Відповідачем під час шлюбу», надуманими.

Як стверджується матеріалами справи і що знайшло своє відображення в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, ще на стадії розгляду даної справи судом першої інстанції зверталася увага на те, що відповідачем не було подано до суду жодного доказу про вибуття спірного автомобіля з його володіння та користування.

В той же час, таких доказів відповідачем (апелянтом) не було подано і до суду апеляційної інстанції.

За наведених обставин колегія суддів доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль з серпня 2020 року «не перебуває у користуванні Відповідача», також визнає надуманими, а тому такими, що не можуть прийматися до уваги.

З урахуванням наведеного та з урахуванням засад змагальності сторін також не можуть прийматися до уваги доводи апеляційної скарги про те, що «позивачка не надала належних та достатніх доказів вартості спірного автомобіля», оскільки відповідачем (за наявності у його володінні та користуванні спірного автомобіля) так і не було подано до суду доказів на спростування поданого позивачкою Висновку щодо ймовірної ринкової вартості ПП «Оціночна компанія «Апекс» від 07.04.2021 року.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що «позовні вимоги є взаємовиключними», то колегія суддів вважає, що взаємовиключними є саме доводи апеляційної скарги, оскільки відповідач, будучи незадоволеним формулюванням позовних вимог, оскільки (на його твердження) «Позивач зможе виконати судове рішення шляхом реєстрації права власності щодо половини автомобіля одночасно стягнувши з Відповідача її вартість», однак таке припинення судом права власності позивачки на автомобіль вважає «виходом» за межі позовних вимог, що (на переконання колегії суддів) свідчить про явне небажання відповідача вирішити спір з позивачкою. Відтак, наведені взаємовиключні доводи апелянта також до уваги прийматися не можуть.

ЦПК України також встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частини 1-3 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: зокрема - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Представником позивачки (який особисто приймав участь у судових засіданнях, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції) документи в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. були поданими до суду ще 21 липня 2021 року (а.с. 49-55), однак до дня ухвалення судом оскаржуваного рішення (01.10.2021 року, тобто - протягом більше 2 (двох) місяців) відповідачем так і не було подано до суду клопотання про зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та (або) доводів про неспівмірність цих витрат в сумі 7 000 грн.

Натомість, представником відповідача було подано до суду Відзив на позовну заяву, у якому суму витрат відповідача на професійну правничу допомогу оцінено орієнтовно у розмірі 10 000 грн. (а.с. 31-32), тобто - у розмірі більшому, ніж 7 000 грн.

А у заяві про розподіл судових витрат представник відповідача вже просив стягнути з позивачки на користь відповідача 6 331 грн. 05 коп. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 72-73), тобто - у розмірі співмірному з розміром 7 000 грн.

За вищенаведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині оспорювання розміру витрат на професійну правничу допомогу, присудженого до стягнення з відповідача на користь позивачки, також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 14 квітня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.