Справа № 171/1663/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чумак Т.А. за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Лантуха О.О.,який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Апостолівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання дійсною угоди обміну нерухомістю, визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.07.1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 , зміна прізвища згідно свідоцтва про шлюб, виданого 23.08.2011 року) Товарною Біржою «Українська» було зареєстровано угоду обміну нерухомості №18949. Згідно зазначеної угоди позивачі обміняли належну їм на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка складалась з чотирьох житлових, кімнат загальною площею 75,26м2 (житловою площею 50,5 м2), та підсобних приміщень, а ОСОБА_5 обміняла належне їй на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці, площею 1182 м2, та складається з житлового будинку, загальною площею 35,9м2 (з них житлова площа 21,6м2), (позначений на плані літерою А), сарая (позначеного на плані літерою Б), підвалу (позначений на плані літерою В), вбиральні (позначена на плані літерою Г), парканів (позначених на плані №№1,4), басейни (позначено на плані №2), водопроводу (позначеного на плані №3), замощеня (позначеного літерою І).

Звернувшись до державного реєстратора з метою зареєструвати своє право власності в

державній реєстрації такого було відмовлено згідно рішення від 14 квітня 2021 року.

За заявою представника позивачів справу розглянуто без його участі та без участі позивачів.

Від представника Апостолівської міської ради надійшла заява, відповідно до якої проти задоволення заявлених позовних вимог Апостолівська міська рада не заперечує, справу просить розглядати без участі представника.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.07.1998 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ( ОСОБА_4 ), Товарною Біржою «Українська» було зареєстровано угоду обміну нерухомості №18949. Згідно зазначеної угоди, позивачі обміняли належну їм на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка складалась з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 75,26м2 (житловою площею 50,5 м2), та підсобних приміщень, а ОСОБА_5 обміняла належне їй на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке розташоване на земельній ділянці, площею 1182 м2, та складається з житлового будинку, загальною площею 35,9м2 (з них житлова площа 21,6м2) (позначений на плані літерою А), сарая (позначеного на плані літерою Б), підвалу (позначений на плані літерою В), вбиральні (позначена на плані літерою Г), парканів (позначених на плані №№1,4), басейни (позначено на плані №2), водопроводу (позначеного на плані №3), замощеня (позначеного літерою І).

Зміна прізвища позивача ОСОБА_6 на « ОСОБА_7 » відбулась після укладення шлюбу згідно свідоцтва про шлюб, виданого 23.08.2011 року.

Відповідно до довідки про проходження реєстрації на право власності на нерухоме майно за зазначеною вище адресою така реєстрація здійснена КП Апостолівське БТІ за № 14-44 (а.с. 25).

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Апостолівської міської ради Дніпропетровської області від 25.04.2001 року ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво гаражу в АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Даними будинкової книги за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується, що позивачі є власниками нерухомого майна за вказаною адресою (а.с. 31-35).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору міни, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно з ч. 2 ст. 47ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ч. 3 ст. 9ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах.

У відповідності зі ст. 12 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.

Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України "Про товарну біржу", тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України "Про товарну біржу", а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно ст. 41Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права власності.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дійсною угоду обміну нерухомості від 08 липня 1998 року, реєстраційний номер 18949 від 08.07.1998 року, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діяли від свого імені та імені неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_8 .

Визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та яке складається з житлового будинку, загальною площею 35,9 м2, житлова площа 21,6м2 (позначений на плані літерою А), сарая (позначеного на плані літерою Б), підвалу (позначеного на плані літерою В), вбиральні (позначеної на плані літерою Г), парканів (позначених на плані №№1,4), басейни (позначеної на плані №2), водопроводу (позначеного на плані №3), замощеня ( позначеного літерою І).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Чумак Т.А.