_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1046/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, суд-

ВСТАНОВИВ:

26.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 50000 тисяч доларів США та судові витрати.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Маломуж А.І. від 13.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 947/25597/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Згідно Розпорядження № 191 від 21.06.2022 року відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 947/25597/22.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2022 року, вказану цивільну справу передано судді Гниличенко М.В..

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23.06.2022 року прийнято до провадження судді Гниличенко М.В. цивільну справу №947/25597/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

27.10.2021 року відповідачем ОСОБА_2 було надано відзив на позов, яким він позовні вимоги визнав повністю, залишив вирішення справи на розсуд суду та просив розглянути справу за його відсутності.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Безсмертний С.М. до судового засідання з`явились, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, в його інтересах з`явився адвокат Гайса А.М., який підтримав позицію відповідача та позовні вимоги визнав.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв до канцелярії суду або в електронному вигляді про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ст.181 ЦПК України третя особа має подати письмові пояснення щодо позову або відзиву, в яких викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову та відповідні докази. Проте, третя особа ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подання письмових пояснень, доводи позову не спростовано.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

У судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2017 року ОСОБА_2 склав розписку, за текстом якої вбачається, що він отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 50000 тисяч доларів США, зобов`язався повернути грошові кошти в повному обсязі в строк до 31 грудня 2019 року. Також, зазначив, що у випадку несвоєчасного повернення грошей зобов`язується переоформити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 , розписку складено власноручно та правові наслідки її написання йому відомо.

На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачкою у судовому засіданні був наданий для огляду оригінал розписки від 10.12.2017 року, яка була судом оглянута та встановлена її відповідність копії розписки наявної в матеріалах справи на а.с.9.

Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що строк позовної давності на час звернення до суду не сплинув, оскільки в розписки чітко зазначено зобов`язання щодо повернення боргу в строк до 31.12.2019 року.

З дослідженої у судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, їх сума та строк повернення.

Із позову вбачається, що позивач на протязі 2020 року неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути борг, але він просив почекати, проте 22 червня 2020 року її стало відомо, що відповідач затриманий за підозрою в скоєнні злочину, передбаченого ст.15,115 ч.1 КК України, за напад на свою дружину ОСОБА_4 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у 2008 році вона продала трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та отримала грошові кошти в розмірі 108115 тисяч доларів США. У період з 2008 по 2015 рік вона позичала гроші під проценти різним особам, у тому числі відповідачу. Відповідач більш двадцяти років є моряком загранрейсів, фактично укладає довгострокові контракти на 10-12 місяців, тому у неї не виникало питань з приводу повернення боргу, оскільки відповідач має заробіток у іноземній валюті. Зокрема, 10.12.2017 року ОСОБА_2 знов звернувся до позивачки та під розписку позичив 50000 тисяч доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2019 року, що підтверджується власноруч написаною їм розпискою. Вказані гроші він брав на придбання квартири, однак у зв`язку з епідемією короновіруса, було затримано повернення боргу, а у подальшому притягнуто його до кримінальної відповідальності. Тобто, фактично на даний час борг не повернуто, що змусило позивача звернутись з позовом до суду.

За своєю суттю розписка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передачі грошової суми позичальнику (ВП ВС справа № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року).

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд, даючи правову оцінку розписки, написаної 10.12.2017 року в контексті ст.ст.1046-1050 ЦК України, зауважує, що вказана розписка є договором позики, оскільки в неї вказані всі умови, в тому числі істотні, що притаманні договору позики. У договорі вказані його сторони: ОСОБА_1 - позикодавець, ОСОБА_2 - позичальник; предмет договору - грошові кошти; сума договору 50000 тисяч доларів США ; дата складання 10.12.2017 року та строк, до якого необхідно повернути суму позики - до 31.12.2019 року, поставлена підпис ОСОБА_2 .

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Отже, відповідач не виконав умов укладеного договору позики, оформленого розпискою, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, а тому він зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 суму боргу.

Верховний Суд України у справі справу № 6-63цс13 зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, суд приймає надану до суду розписку від 10.12.2017 року, в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання за договором позики, так як даний факт жодним чином не спростований.

Відповідно до ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом обов`язкового до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановленому ЦК.

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.532 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншім нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Сторонами було визначено одиницю вартісного виміру і обчислення займу: кошти були передані у доларах США, та позивачка просить стягнути їх в тій же валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначене у договорі, чинне законодавство не містить.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Відповідачем в установлений договором позики строк борг не повернуто і сума боргу становить 50000 тисяч доларів США. Однак, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, окрім обґрунтованого сумніву суду щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, що судом не встановлено.

Доказів виконання своїх зобов`язань по поверненню вищезазначеної грошової суми, передбачених ст. 545 ЦК України відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за розпискою від 10.12.2017 року в сумі 50000 тисяч доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ України (26,6718 грн. за 1 долар США) станом на день звернення до суду 26.08.2021 становить 1333590 грн.) підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1605 грн. відповідно до квитанції № 30773388 від 26.08.2021 року.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 19,81, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.257, 509, 524, 526, 530, 533, 629, 638, 1046-1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором позики від 10.12.2017 року у розмірі 50000,00 / п`ятдесят тисяч / доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1605,00 /одна тисяча шістсот п`ять/ гривень.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 19.10.2022 року.

Суддя Гниличенко М. В.