ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/32/21 Номер провадження 22-ц/814/1649/22Головуючий у 1-й інстанції Сербіненко І.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року (повний текст рішення складено 18 жовтня 2021 року) по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

08 січня 2021 року приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі - ПрАТ «Харківенергозбут») звернулося до суду з позовом, у якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2322,22 грн та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

У позові ПрАТ «Харківенергозбут» посилалося на те, що відповідач є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01 січня 2019 року №82. Постачання електричної енергії здійснює ПрАТ «Харківенергозбут».

Постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року №1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території, згідно Переліку постачальників універсальних послуг на території Харківської області таким постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут».

ПрАТ «Харківенергозбут» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19 червня 2018 року №505).

Відповідачем фактично спожито електричну енергію, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі Договір), вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті zbutenergo.kharkov.ua, із ОСОБА_1 , дані про якого передані від попереднього постачальника - АТ «Харківобленерго».

Згідно з пунктом 5.10 Договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього Договору. За умовами пункту 3 комерційної пропозиції розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

На підставі переданих у відповідності до вимог пункту 11 Постанови № 312, пункту 4.3 ПРРЕЕ, пункту 1.1 Розділу IX Кодексу комерційного обліку оператором системи розподілу АТ «Харківобленерго» показань приладу обліку за період з 01 грудня 2019 року по 08 грудня 2020 року у споживача утворилася заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 2322,22 грн, яка на момент звернення до суду не сплачена.

Позивач також вказав, що несплата відповідачем вартості використаної електроенергії шкодить інтересам товариства, а тому ПрАТ «Харківенергозбут» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 11 вересня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку з відсутністю даних про реєстрацію боржника. Позивач вважає, що відмова у видачі судового наказу з підстав зазначених частиною дев`ятою статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено виникнення у відповідача зобов`язання по сплаті за електроенергію.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПрАТ «Харківенергозбут» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути на користь позивача заборгованість за електричну енергію у розмірі 2322,22 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Узагальнені позиції учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено із урахуванням неправильно встановлених обставин справи.

Доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач вважає, що рішення суду ухвалено із дотриманням вимог чинного законодавства, а судом правильно встановлено обставини по справі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 2322,22 грн та є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки абонента ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , фактично було спожито електричну енергію у період з 01 грудня 2019 року по 08 грудня 2020 року, про що свідчать зняті показання з приладу обліку (а.с. 4).

Відповідно до оборотної відомості по абоненту ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) заборгованість за електроенергію за період з 01 грудня 2019 року по 08 грудня 2020 року складає 2322, 22 грн (а.с. 5).

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 11 вересня 2020 року ПрАТ «Харківенергозбут» було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію (а.с. 8).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно відомостей наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, відповідно до вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, відповідач зареєстрований за адресою: Харківська обл., Вовчанський р-н, с. Варварівка (а.с. 20).

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, наданою виконавчим комітетом Варварівської сільської ради, підтверджується, що відповідач з 10 жовтня 2000 року і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 31).

Також судом правильно встановлено, що копією закордонного паспорта ОСОБА_1 підтверджується той факт, що останній періодично з 2019 року по 2020 рік перебував за кордоном (а.с. 32).

З даних листа № 585 від 01 липня 2021 року, наданого Вовчанським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що станом на 01 січня 2013 року право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу від 19 січня 2008 року, реєстраційний №103, посвідчений приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Кротовою І.К. Зміну адреси здійснено згідно рішення Вовчанської міської ради від 21 вересня 2010 року за №3.34 (а.с. 41).

При розгляді справи судом першої інстанції, крім іншого, досліджено копію рішення Вовчанської міської ради від 21 вересня 2010 року за №3.34 (а.с. 42).

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу, що копією договору купівлі-продажу квартири від 19 січня 2008 року, серія ВКС № 870832, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Кротовою І.К., підтверджується, що квартира АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_3 (а.с. 43).

Копією листа №1202 від 21 липня 2021 року АТ «Харківобленеро» підтверджується, що у Вовчанському РРЕ АТ «Харківобленерго» відсутній договір про користування електроенергією зі відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 (о/с 23582). 25 березня 2021 року до Вовчанського РРЕ від ОСОБА_1 надійшла заява про розірвання з ним договору та припинення постачання електроенергії за вищевказаною адресою, так як він там не проживав, а є співвласником даного домоволодіння (а.с. 45).

Відповідно до копії заяви від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 просить розірвати з ним договір про використання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити постачання електроенергії у зв`язку з тим, що там не проживає, є співвласником даного домоволодіння (а.с. 46).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина друга статті 509 ЦПК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частин першої третьої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої - третьої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (частина перша статті 714 ЦК України).

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частина друга статті 714 ЦК України).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (частина третя статті 714 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно визначився із нормами права, що регулюють спірні правовідносини, вказавши, що відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Крім того, частиною першою статті 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначено перелік житлово комунальних послуг, зокрема, пунктом 2 цієї статті до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрований та не проживає. Суд також правильно встановив, що ОСОБА_1 за вищевказаною адресою ніколи не проживав.

Договір між ним та позивачем за вказаною адресою відсутній, що підтверджується як довідкою наданою суду, так і поясненнями представника позивача.

Докази у підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суду як першої, так й апеляційної інстанції не надані.

Щодо можливого фактичного споживання електричної енергії відповідачем, то вказана обставина також не підтверджена жодними доказами.

При цьому, суд першої інстанції правильно послався на правову позицію Верховного Суд, висловлену у постанові від 26 вересня 2018 року по справі №750/12850/16-ц, у якій, зокрема, вказано, що відсутність договору не звільняє від оплати фактично отриманих послуг, проте, поряд з цим, вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг.

Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Але жодних доказів, що ОСОБА_1 фактично отримував послуги із електропостачання суду не надано.

Отже, слід погодитися із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ПрАТ «Харківенергозбут» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факт споживання відповідачем, як користувачем або як власником житла за адресою: АДРЕСА_1 , послуг з постачання електроенергії за період часу з 01 грудня 2019 року по 08 грудня 2020 року.

Тобто, позивач не довів, що у відповідача виникли зобов`язання по сплаті послуг із електропостачання, а доводи апеляційної скарги щодо доведеності заявлених позовних вимог не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції дав невірну оцінку доказам не відповідає матеріалам справи.

Так, згідно частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга статті 89 ЦПК України).

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що оцінка доказів дана судом першої інстанції у відповідності до положень статті 89 ЦПК України, а висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

При цьому, суд першої інстанції, у відповідності до вимог пунктів 2, 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, мотивував свою оцінку доказів та обґрунтував згоду чи незгоду із аргументами сторін.

Зокрема, суд вказав, що він не бере до уваги інформацію наведену у відповіді на відзив щодо укладання договору №23852 із ОСОБА_1 24 липня 1996 року, оскільки відповідач на той час мав вік 11 повних років.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що рішенням Вовчанської міської ради від 21 вересня 2010 року за №3.34 було здійснено упорядкування адрес, жодним чином не доводить виникнення зобов`язання по сплаті послуг із електропостачання у відповідача тому, що вказане рішення не містить жодного посилання на ОСОБА_1 та не доводить виникнення у нього зобов`язання виходячи із заявлених підстав позову.

Відносно заяви ОСОБА_1 про відключення квартири від 25 березня 2021 року, де він просить розірвати з ним договір про використання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , то слід зауважити, що за відсутності доказів укладення договору, доказів наявності права власності на помешкання, розташованого за вказаною адресою чи фактичного проживання там, посилання на вказану заяву не дає підстави для задоволення апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який, в межах наданих сторонами доказів, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Крім того, відсутні підстави щодо розподілу судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2022 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська