Березівський районний суд Одеської області
02.11.2022
Справа № 494/1611/18
Провадження № 2/494/117/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року м. Березівка Одеської області

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Римар І.А

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про призначення експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно ,

ВСТАНОВИВ:

Березівським районним судом Одеської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року по справі призначена судово-генетична експертиза, виконання якої було доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

Проте, вказана експертиза не відбулася через необхідність надати додаткові матеріали, а саме зразки біологічного матеріалу померлого ОСОБА_6 , а також зразки біологічних матеріалів (зразки крові або букального епітелію) ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

На підставі цього, до суду звернулись представник позивача та позивач з клопотанням про надання дозволу на ексгумацію, оскільки експертизу необхідно провести використовуючи біологічний матеріал відібраний від трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом ексгумації.

У судовому засіданні 02.11.2022 року представник позивача підтримала подане клопотання та просили задовольнити його з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідачів - Волков О.Л у судовому засіданні 02.11.2022 року категорично заперечував проти вказаного клопотання та вказав, що його довірителі є віруючими людьми та не бажають проводити ексгумацію.

Представник третьої особи у судове засідання 02.11.2022 року не з`явився, причини неявки не повідомив, а тому розгляд клопотання відбувався за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши думку учасників справи, суд вважає наступне:

Згідно з ст. 103 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Суд враховує, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, проте саме проведення у справі посмертної молекулярно-генетичної експертизи дозволить найбільш достовірно встановити фактичні обставини по справі.

Відтак, наявні умови, передбачені ст. 103 ЦПК України, щодо призначення судової експертизи по справі (для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання та сторонами не надані висновки експертів з відповідних питань).

Суд також враховує, що відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я, набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Також, держави-учасниці гарантують рівноправність дітей (ст.2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст.2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст.3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст.5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст.37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини постановив, що мало місце порушенняст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке виявилося у відмові проведення аналізу ДНК останків можливого батька заявника. При цьому суд зазначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності.

Окрім цього суд зазначає, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти російської федерації» зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що особа була батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків (рішення від 07.05.2009 року).

Більш того, як зазначено Верховним судом по цій справі у рішенні від 04.08.2021 року - скасовано рішення першої та другої інстанції , в тому числі щодо не роз`яснення сторонам про призначення відповідних експертиз.

Водночас, вирішуючи питання про ексгумацію покійного, суд враховує, що право на фізичну (тілесну) недоторканість є варіантом права на свободу і особисту недоторканість. Це випливає із прав на повагу до гідності людини, яка є невід`ємною ознакою цивілізованого суспільства. Воно є загальновизнаним на міжнародному рівні.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 28 Конституції України неприпустимо піддавати особу без її згоди медичним науковим чи іншим дослідам. Вище вказані норми Основного Закону відповідають і статті 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу», усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене, зокрема, у : згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів. Контроль за виконанням волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині надання згоди на проведення патолого-анатомічного розтину, згоди чи незгоди на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів здійснюється відповідно до закону. Повнолітня дієздатна фізична особа має право розпорядитися щодо передачі після смерті її тіла чи анатомічних матеріалів науковим або навчальним закладам, закладам охорони здоров`я. Рішення щодо передачі тіла чи анатомічних матеріалів померлого може бути прийнято другим з подружжя або одним з близьких родичів, якщо це не суперечить волевиявленню померлого. Порядок передачі тіла чи анатомічних матеріалів померлого науковим, медичним або навчальним закладам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено у судовому засіданні, представник відповідачів вказав, що відповідачі категорично не надають згоду про ексгумацію трупа та передачу анатомічних матеріалів для проведення відповідної експертизи.

Крім того, у випадках ексгумації трупів, на думку Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сольська і Рибицька проти Польщі», заява №30491/17), необхідно відшукувати механізми поєднання публічних інтересів держави з правами близьких і родичів. Право на повагу до приватного й сімейного життя поширюється й на випадки залишення в спокої тіла людини, яка померла.

У п.п.1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах, звернуто увагу судів на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд вважає заначити, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи не підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача заявив в категоричній формі про заперечення щодо проведення даної експертизи, а також виходячи з етичного навантаження вирішення питання саме щодо ексгумації тіла померлого ОСОБА_6 та враховуючи , що представник відповідачів в категоричній формі заперечує щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, запропонованої позивачем, а тому, дає підстави сприймати це як те, що відповідачі фактично визнають позовні вимоги ОСОБА_3 щодо факту встановлення батьківства.

Доказів на спростовування заявленого клопотання відповідачами не надано.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 103, 252, 253 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судову експертизу»,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача про надання дозволу на ексгумацію - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Суддя : Римар І.А.