Справа № 344/5108/21
Провадження № 2/344/461/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю: секретаря судового засідання Литвин Х.В.

позивача -відповідача ОСОБА_1

представника позивача -відповідача адвоката Назаренко Я.В.,

представника відповідача-позивача -адвоката Боднарук С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : Приватного підприємства « Ріпак», ОСОБА_3 про визнання особистою власністю, поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

02.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахування збільшених позовних вимог від 18.02.2022 ( а.с. 156 т.2), просить стягнути з відповідача в її користь кошти у розмірі 95 470,49 грн. за половину вартості автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , а автомобіль залишити у власності відповідача; стягнути з відповідача 1/2 частини розміру усіх банківських вкладів (депозитів), що є спільним майном подружжя, що становить 3 162 500 грн. та 1/2 частини розміру відсотків по цих вкладах ( депозитах) - 54 911,97 грн..

В обгрунтування первісного позову зазначено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 01.04.2021. За час шлюбу вони мають спільне майно : а саме автомобіль Skoda Fabia, д.н. НОМЕР_3 ( середня ринкова ціна автомобіля становить близько 150 000 грн.). Добровільно віддати половину належного їй майна, яке вони набули у шлюбі ОСОБА_2 відмовився. Зважаючи на те, що автомобіль та банківські вклади записані на його ім`я, самостійно вона не має змоги отримати свою частину майна.

Щодо попереднього розрахунку витрат, які ОСОБА_1 понесла та очікує понести, то це лише сплата судового збору.

06.04.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано головуючій судді Кіндратишин Л.Р.

12.06.2021 провадження у справі відкрито, призначено розгляду у порядку загального позовного провадження, відстрочено сплату судового збору ( а.с. 17)

19.05.2021 відповідачем подано зустрічну позовну заяву до позивача ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя набутого у шлюбі, в якому просить з урахуванням збільшеним позовних вимог : стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості двохкімнатної квартири у АДРЕСА_1 , як майна набутого в шлюбі, тобто 511 449,34 грн.; стягнути з ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у АТ « Ідея банк» -200 000 грн., в АТ « Райффайзен банк Аваль» у сумі 550 000, та відсотки банків, які були їй нараховані та виплачені : в « Ідеа банк» -18 921 грн.; у АТ «Кредобанк»- 24 339 грн.; у «Райффайзен банк Аваль» - 18 889 грн., а всього кошти на загальну суму 1 012 149 грн., які є спільним майном подружжя, набутого у шлюбі. Разом з тим, просить визнати його особистою приватною власністю автомобіль «Skoda-Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску; кошти на його банківських вкладах, отримані як позика від ПП « Ріпак» та від ОСОБА_3 , які знаходились у « Ідеа Банк» на суму 200 000 грн. та нараховані відсотки у сумі 10 673,10; в « Кредо банк» на суму 200 000 грн. та нараховані відсотки у сумі 16 952 грн.; у « Райфайзен банк Аваль» на загальну суму 1 645 000 ( з урахуванням заяви про виправлення описки 1 510 000 грн.) та нараховані відсотки у суму 63 272 грн.., а в загальному на суму 2 135897,10 грн. (а.с.45-49 т.1, а.с. 165-168 т.2).

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 07.03.2007 по 01.04.2021.

04.11.2020 перебуваючи у вказаному зареєстрованому шлюбі, вони разом з ОСОБА_1 за спільні кошти, придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58, 3 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. на 5 поверсі 9-ти поверхового будинку. Дану квартиру, за спільною згодою між подружжям, оформили на ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу від 04.11.2020, зареєстрованого за р. №2327ВРД 106023. Загальна вартість нерухомого майна становить : 148 874 грн.

Дана квартира перебувала у їхній спільній власності подружжя приблизно три роки. У такій квартирі він разом з ОСОБА_1 проводили ремонтні роботи, а саме : встановлювали опалення, купляли меблі та різноманітну техніку. Проживали у такій сім`єю в період з 2010 року по 2013 рік.

У 2013 році, за їхньою згодою, у дану квартиру заселилась проживати дочка відповідачки від попереднього шлюбу ОСОБА_4 із своєю сім`єю, яка проживає там по сьогоднішній час.

У 2013 році відповідач ОСОБА_1 звернулась до нього з проханням допомогти їхнім дітям житлом та подарувати порівно дану квартиру дітям від попередніх шлюбів, а саме : подарувати квартиру дочці відповідачки - ОСОБА_4 , а за Ѕ частину вартості квартири ОСОБА_1 зобов`язалась добровільно сплати йому кошти, в користь його дочки від першого шлюбу ОСОБА_3 . З даного приводу, його колишня дружина запевнила його, що це найкращий та справедливий розподіл їхнього спільно-придбаного в шлюбі майна між ним як подружжям та їхніми доньками, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

13.08.2013 ОСОБА_1 подарувала, а її донька ОСОБА_4 прийняла в дар вищевказану квартиру, відповідно до договору дарування, посвідченого 13.08.2013 приватним нотаріусом Тернопільського МНО Василевич О.О., зареєстрований №1055, державна реєстрація 13.08.2013.

Він, ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_1 на відчуження квартири як майна придбаного у шлюбі, на користь її доньки ОСОБА_4 , за умови її обіцянки заплатити йому гроші на користь доньки ОСОБА_3 - за Ѕ частину даної квартири в сумі 9 399 доларів США, що становить 259 545 грн. за курсом станом на 17.05.2021.

Але протягом тривалого період часу з 2013 року по 2021 рік ОСОБА_1 добровільно не заплатила йому гроші за Ѕ частину вартості відчуженої квартири. Тому після розірвання шлюбу 01.01.2021 у нього виникла необхідність звернуся з зустрічним позовом.

Разом з тим, за час їхнього спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_1 з 07.03.2007 по 01.04.2021 ними спільно зароблені грошові кошти, які перебувають на грошових рахунках, відкритих на ім`я відповідачки ОСОБА_1 в установах банків м. Івано-Франківська, а саме : АТ « Раффайзен банк Аваль», АТ « Ідея банк», АТ « Кредо банк». Тому вважає, що має право на Ѕ частину грошових коштів, які набуті у шлюбі з відповідачкою.

25.05.2021 ухвалою суду відмовлено у прийнятті зустрічного позову з підстав виключної підсудності ( а.с. 60-61 т. 2).

09.06.2021 ОСОБА_2 подано відзив на позов, де зазначено, що первісний позов він не визнає та вважає його безпідставним. Вказано, що ОСОБА_1 зазначила не весь обсяг спільно нажитого майна. Зокрема спірний автомобіль не є майном подружжя, це його особисте майно, так як куплений не за кошти подружжя, а за кошти його доньки ОСОБА_3 для нього особисто. Автомобіль куплено 17.07.2013 дочкою за кордоном за її власні кошти в сумі 3500 Євро, оформлено на його ім`я, розмитнено. Жодних його ( ОСОБА_2 ) чи спільних коштів не вкладено в придбання такого автомобіля. Тому автомобіль не підлягає поділу.

Що стосується депозитних вкладів ОСОБА_2 , на які посилається позивач, то вони також не є спільним майном подружжя. Ці кошти йому були надані у вигляді позики від ПП «Ріпак», які він поклав у банк для того, щоб саму позику повернути в ПП «Ріпак», а виплати по депозитних процентах перевести на поточний рахунок або для виплати заробітної плати працівникам ПП «Ріпак». Тому йому буде потрібно перевести кошти по позиках в ПП «Ріпак», знявши кошти з депозитних рахунків. ПП « Ріпак» було засноване ще у 2002 році, коли він перебував у першому шлюбі, тому ОСОБА_1 немає відношення до такого.

Як працівник ПП «Ріпак» вона також брала позики, які до цього часу не повернуто.

За час проживання сім`єю позивач не вкладала кошти в сім`ю, а лише брала їх із сімейного бюджету.

Також кошти отримувались для його лікування, у тому числі і за кордоном. Кошти витрачені на лікування. ОСОБА_2 хворіє і потребує дороговартісного лікування. На підтвердження своєї хвороби, надає копії медичних виписок із клініки « LISOD» ( а.с. 75-77 т.1).

09.06.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява про визнання його особистою власністю : автомобіля марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску; коштів на його банківських вкладах ( депозитах), які отриманні ним від ПП « Ріпак» ( а.с. 97-99 т.1).

Такий зустрічний позов мотивований тим, що вказаний автомобіль куплено за особисті кошти доньки ОСОБА_3 в сумі 3500 Євро для нього особисто 17.07.2013 за кордоном, в Бельгії. Такий оформлено на його ім`я, розмитнено та перенаправлено в Україну, останнім займався зять ОСОБА_5 .

Жодних спільних грошей на придбання цього автомобіля не витрачено. По суті, це автомобіль доньки, яким він користується. На підтвердження такому вказує, що надає нотаріально завірену у консульстві Бельгії заяву доньки ОСОБА_3 .

Що стосується коштів на депозитних рахунках, то обґрунтування відповідають викладеному у відзиві.

Разом з тим, зазначено, що ОСОБА_2 залишає за собою право уточнення позовних вимог щодо коштів на депозитних рахунках, після надання всіх даних з банків по запиту суду та конкретизації вимог ОСОБА_1

01.07.2021 постановою Івано-Франківського апеляційного суду ухвала суду про відмову у прийнятті зустрічного позову у даній справі скасована, справу направлено для продовження розгляду ( а.с. 137-138 т.1).

12.07.2021 адвокатом Назаренко Я.В. подано відзив на зустрічну позову заяву ( а.с. 176- 177 т. 1), де зазначено, що саме ОСОБА_4 , дочкою ОСОБА_1 , куплено спірну для ОСОБА_1 . Квартира купувалась ОСОБА_1 лише тому, що її дочка перебувала за кордоном на роботі, де перебуває й на даний час. Таке підтверджується договором оренди житла в Португалії. До моменту дарування квартири ні ОСОБА_1 , ні її дочка, ні будь хто інший ремонтних робіт не здійснювали. Лише після дарування квартири, ОСОБА_4 почала робити ремонт і встановлювати систему опалення та інше у даній квартирі. Для допомоги, ОСОБА_4 зробила довіреність на ОСОБА_1 щоб за час її відсутності, можна було підписати договір на газ, електроенергію, воду.

Не відповідає дійсності той факт, що ОСОБА_2 вказує, що за період з 2010 року по 2013 рік, проживав з ОСОБА_1 сім`єю у даній квартирі, оскільки лише 24.12.2013 підписано договір про користування електричною енергією в даній квартирі, а 10.11.2014- про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, 14.06.2013 опломбовано газовий лічильник, 11.12.2013 запустили газовий котел, а до того газовий котел випробовували.

12.07.2021 ОСОБА_2 клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи автомобіля ( а.с. 201 т. 1).

12.07.2021 ухвалою суду вказані зустрічні позови об`єднанні до спільного розгляду з первісним ( а.с. 205-207 т.1), іншою ухвалою витребувано докази ( а.с. 206-207 т.1).

23.07.2021 відповідачем - позивачем ОСОБА_2 подано заперечення на клопотання про призначення експертизи ( а.с. 211-212 т.1) та заперечення на відзив, де зокрема зазначено, що спірна квартира куплена за спірні кошти подружжя у шлюбі, як і зроблений ремонт у ній. Оформлена на ім`я ОСОБА_1 , отже і він був її власником. Ѕ частини квартири не дарував ОСОБА_4 . Згоду на укладення такого договору дарування він не давав ( а.с. 213- 214 т.1).

23.07.2021 - ухвалою суду витребувано докази.

01.09.2021 - ухвалою суду виправлено описку в ухвалі суду ( а.с. 67 т.2).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 вересня 2021 року у справі призначено автотоварознавчу експертизу, у зв`язку із чим провадження у справі зупинено ( а.с.69 т.2).

08.11.2021 до суду надійшов висновок експерта №1936/21-28 від 25.10.2021 за результатами проведення експертизи ( а.с. 83-93 т.2),

10.11.2021 - провадження у справі поновлено ( а.с. 94 т.2).

17.01.2022 - ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті ( а.с. 140 т. 1).

18.02.2022- від адвоката Назаренко Я.В. надійшла заява про збільшення первісних позовних вимог ( а.с. 156-157 т.2).

22.02.2022 від ОСОБА_2 надійшло заперечення на збільшення первісних позовних вимог ( а.с. 161-164 т.2).

22.02.2022 від ОСОБА_2 надійшли збільшенні позовні вимоги ( а.с. 165-168 т.2).

23.05.2022 ОСОБА_2 подано заяву про залучення до участі в справі в якості третіх осіб : ПП « Ріпак» та ОСОБА_3 ( а.с. 205-209 т.2).

23.05.2022 ухвалою суду залучено третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог до участі у справі ( а.с. 215-216 т.2).

23.05.2022 ухвалою суду витребувано докази ( а.с.217 т.2).

06.06.2022, 02.08.2022 ОСОБА_2 , третьою особою ПП « Ріпак» подано письмові пояснення. Зокрема, в останніх зазначено, що депозитні кошти ОСОБА_2 є коштами ПП « Ріпак». Що стосується депозитних коштів ОСОБА_1 , які зазначені у позові ОСОБА_2 в загальній сумі 950 000 грн., то це надана поворотна фінансова допомога від ПП « Ріпак» ( а.с.224 -241 т.2).

06.06.2022 третьою особою ОСОБА_6 подано письмові пояснення ( а.с. 241-244 т.2). В обґрунтування таких зазначено, що 03.05.2022 вона була прийнята на посаду менеджера по збуту в ПП « Ріпак» і працювала там до 30.12.2021. Всю отриману зарплату у сумі 410 286,41 грн., яка була акумульована на її банківській картці, довіряла своєму батьку ОСОБА_2 для того щоб він поклав такі на депозити в банку « Ідея банк» в розмірі 200 000 грн. та в « Кредо банк» в розмірі 200 000 грн. У подальшому батько повернув їй гроші, а саме вислав кошти по платіжному дорученню від 04.10.2021 на суму 9 925 Євро. У серпні 2021 вона приїжджала на похорон своєї матері і батько повернув 100 000 грн. з депозитних рахунків, які були вкладені ним з її заробітної плати ( а.с.242-244).

13.07.2022 ОСОБА_2 подано заяву про виправлення описки, що стосується заяви про збільшення позовних вимогах, а саме семи депозитних вкладів, просять вважати правильним - суму депозиту 1 510 000 грн. у « Райффайзен банк аваль» замість помилково зазначених - 1 645 000 грн. ( т. 3 а.с. 17).

У вступному слові представник позивача -відповідача, адвокат Назаренко Я.В. вимоги первісного позову, а також мотиви викладені у відзиві підтримала. Первісний позов просила задоволити, у зустрічному відмовити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 11.08.2022 просила первісний позов задоволити, а у зустрічному - відмовити.

Відповідач -позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Боднарук С.І. первісного позову не визнали з підстав, які викладені у відзиві. Зустрічний позов підтримав з мотивів, що викладені у такому, просив його задоволити.

Третя особа ОСОБА_3 допитана як свідок у порядку відеоконференцзв`язку у зв`язку з перебуванням за кордоном, підтримала позов ОСОБА_2 , у позові ОСОБА_1 просила відмовити. Дала покази про те, що ОСОБА_2 є її батьком. Автомобіль куплений батьку за її кошти у Бельгії, розмитнений та зареєстрований на батька. Що стосується поділу депозитів, то це кошти з її заробітної плати, що розміщені батьком як банківський вклад. Такі згодом їй повернуто.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши вступне слово сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22.03.2007 по 01.04.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) ( а.с. 7-8 т.1, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу).

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня2019 року у справі № 761/32404/14-ц.

Так, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером довідки 253789146 від 21.04.2021 - квартира АДРЕСА_2 , 13.08.2013 на підставі договору дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округ Василевич О.О. зареєстрована за ОСОБА_4 . Попереднім власником є ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 04.11.2010 ( а.с.170-171 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу від 04.11.2010, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. р. №2337, ОСОБА_1 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 за 148 874 грн.

При цьому, згідно п. 1.10. такого договору на купівлю квартири від чоловіка покупця ОСОБА_2 , отримана згода, яка нотаріально посвідчена Василевич О.О., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 04.11.2010 за р. №2326 ( а.с. 197 т. 1).

13.08.2013 вказану квартиру ОСОБА_1 на підставі договору дарування р. №1055, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. подаровано - безоплатно передано у власність ОСОБА_4 . Дар сторони оцінили в сумі 298 187 грн. Згідно п. 7 такого договору зазначено, що прав у третіх осіб щодо вказаної квартири немає ( а.с. 189-200 т. 1).

Згідно заяви ОСОБА_2 , що посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О 13.08.2013, такий вказав, що надає згоду на укладення договору дарування, а саме - безоплатно передати у власність ОСОБА_4 його дружиною ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 . Спірна квартира , яка буде даруватись, є їхньою з ОСОБА_1 спільною сумісною власністю, як така що набувалась ними у період шлюбу. При цьому, стверджує, що договір дарування квартири ( зміст якого ним прочитаний та зрозумілий) буде укладатись його дружиною на умовах, які вони попередньо обговорили і які відповідають їхньому волевиявленню ( а.с. 77 т.2).

Згідно з відповіддю РСЦ ГСЦ МВС у Тернопільській області від 30.06.2021 за №31/19-11-58 а.з., адресованою адвокату Назаренко Я., підтверджено, що згідно даних ЄДР МВС зареєстрований транспортний засіб станом на 30.06.2021 автомобіль SKODA FABIA, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , дата реєстрації 01.08.2013 із зазначеними номерними агрегатами зареєстрований за ОСОБА_2 . Інші транспортні засоби станом на 30.06.2021 за ОСОБА_2 не реєструвались ( а.с.202 т.1).

Що стосується вимог стягнення депозитних вкладів, то суд бере до уваги ті банківські вклади, що обліковувались на депозитних рахунках ( при цьому судом буде зазначено рахунки у форматі за останніми чотирма цифрами) за розміром депозиту як початковим внеском за ОСОБА_2 на час шлюбу та його розірвання, а саме у :

-АТ « Райфайзен Банк» - НОМЕР_5 на суму 150 000 грн., який відкритий 22.1.2021 та закритий 23.04.2021; UA 9078- 690 000 грн, який відкритий 15.01.2021, закритий - 16.04.2021; НОМЕР_6 на 150 000 грн., який відкритий 29.01.2021 та закритий 30.04.2021; НОМЕР_7 на суму 200 000 грн., який відкритий 17.02.2021 та закритий 26.04.2021 ( а.с. 224, 226-233 т. 1).

-АТ « Кредобанк» - НОМЕР_8 за період з 20.01.2021 по 20.04.2021 на суму 50 736,07 грн. ( з урахуванням відсотків); UA 8078 за період з 27.01.2021 по 22.04.2022 на суму 150 002,78 грн. ( з урахування відсотків) ( а.с. 1 т.2).

-АТ « Ідея Банк» за період з 22.03.2021 по 22.04.2021 в сумі 200 000 грн. та відсотки 132, 33 грн. ( а.с. 133-138 т.2)

За ОСОБА_1 :

-АТ « Райфайзен Банк» - UA 2744 на суму 09,76 грн.( відсотки), який відкритий 26.06.2017; UA 0503 на суму 04,42 грн., який відкритий 29.09.2014 ( відсотки) ( а.с. 224 т.1 зворот, а.с.234-243 т.1).

-АТ « Кредобанк» - UA 8093 за період з 27.01.2021 по 28.04.2021 на суму 200 000 грн.; UA 0829 за період з 27.01.2021 по 28.04.2022 на суму 2 084,17 грн. ( з урахування відсотків) ( а.с. 1 т.2).

-АТ « Ідея Банк» UA 7250 за період з 27.03.2019 по 06.04.2021 на суму 0,05 грн. ( т. 2 а.с. 133-138).

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України, якими встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір дарування квартири ОСОБА_2 не оспорювався. Є дійсним. Відтак підстав для стягнення Ѕ компенсації за таку квартиру, яка була безоплатно відчужена за згодою ОСОБА_2 за час шлюбу, немає.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Доказів про використання спірних депозитних коштів, рахунки по яких закриті в період шлюбу, не в інтересах сім`ї, а в особистих чи інших цілях, сторони суду не надали.

Встановивши, що грошові кошти, що знаходилися у банках на відповідному рахунку, відкритого на кожну із сторін, були зняті ними у період шлюбу, відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх поділу.

Що стосується твердження ОСОБА_2 , що кошти, які були розміщені на депозитах є поворотною фінансовою вимогою, яка в подальшому є обов`язковою до повернення на підприємство ПП « Ріпак», тому не можуть бути поділені, не можуть бути прийняті судом.

Згідно з п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку (п.п.165.1.31 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України).

У своєму листі від 12.03.2016 року №5314/6/99-99-19-02-02-15, який є у загальному доступі, Державна фіскальна служба України надала роз`яснення, що за своєю цивільно-правовою природою поворотна фінансова допомога є позикою.

Разом з тим, в контексті вимог про визнання таких депозитних коштів особистою власністю ОСОБА_2 , при ствердженні, що такі є коштами ПП « Ріпак» за поворотною фінансовою допомогою за договором безвідсоткової позики №1 від 07.09.2015 на суму 598 000 грн. строк дії до 07.09.2020 ( а.с. 102 т.1)., який продовжено до 07.09.2021 ( а.с. 104 т.1), від 23.09.2016 на 500 000 грн. строком дії до 22.09.2026 ( т.1 а.с. 108), від 15.09.2017 на суму 400 000 грн. до 14.09.2027 ( а.с. 109 т.1), від 20.08.2018 на суму 205 000 грн. до вересня 2028 ( а.с. 110-111 т. 1), та згідно довідки ПП « Ріпак» ОСОБА_2 за період з 07.02.2022 по 29.12.2021 погасив у сумі 1 720 760 грн. ( а.с. 172 т.2), а частина є їх є заробітної платою ОСОБА_3 , суду не надано достатніх та достовірних доказів, як і не надано доказів, що саме такі кошти були внесені на рахунки, що обліковувались станом на 01.04.2021 ( на дату розірвання шлюбу), і не можуть бути віднесені до спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, що стосується грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед ПП « Ріпак», то такі не є предметом розгляду.

Що стосується, показів третьої особи ОСОБА_3 , зокрема допитаної судом як свідка, то такі, судом не можуть прийматися до уваги як достатній доказ, що автомобіль куплений за її кошти, які згодом повернуті ОСОБА_2 для віднесення автомобіля до особистої власності ОСОБА_2 . Разом з тим, ОСОБА_3 порушувала питання про переведення на неї прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу спірного автомобіля, як на особу, яка придбала такий автомобіль. ОСОБА_2 не надав належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль набутий за кошти, які належали йому особисто або отриманий ним в порядку спадкування, то підстав для віднесення такого до об`єкту особистої власності, немає.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в Постанові від 28 липня 2021 року у справі № 487/3037/16-ц.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що майном набутим у шлюбі, є : автомобіль Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску; депозитні вклади ОСОБА_2 на загальну суму 1 200 871, 1грн. (Ѕ від якої складає 600 435, 55 грн. ), а саме АТ « Райфайзен Банк» на суму 1 190 000 грн., АТ « Кредобанк» на загальну суму 200 738, 85 грн. ( з урахування відсотків); АТ « Ідея Банк» на суму 200 132, 33 грн. ( з урахуванням відсотків); та депозитні вклади ОСОБА_1 на загальну суму 202 098,4 грн., від якої Ѕ становить 101 049,94 грн..: АТ « Райфайзен Банк» - суму 14, 18 грн., АТ « Кредобанк» - 202 084, 17 грн.; АТ « Ідея Банк» на суму 0,05 грн. ( т. 2 а.с. 133-138).

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку про їх поділ виходячи з рівності часток, а саме первісний позов слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 600 435,55 грн. (шістсот тисяч чотириста тридцять п`ять гривень п`ятдесят п`ять копійок) як Ѕ депозитних вкладів; зустрічний позов слід задоволити частково - стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 101 049,94 грн. ( сто одну тисячу сорок дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки) як Ѕ депозитних вкладів.

За зазначених вище судом обставин, у вимогах ОСОБА_2 про визнання депозитів та автомобіля його особистою власністю, також стягнення Ѕ вартості квартири, слід відмовити.

Разом з тим, суд щодо вартості спірного автомобіля, то суд бере до уваги висновок експерта за результатами судової автоварознавчої експертизи №1936/2128 від 25.10.2021, ринкова вартість якого у сумі 190 940.49 грн. ( а.с. 85-83 т.1). Останній відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, оскільки містить інформацію про його підготовлення для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

При цьому, відхиляє доводи ОСОБА_2 , що вартість такого автомобіля становить 4 900-4 700 дол. США, про що свідчать відомості з сайту «Авторіа» ( а.с.18-19 т.3). Зі своєї сторони ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів вартістю автомобіля на час розгляду справи, клопотань про проведення експертизи не заявляв.

Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність, тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. До також висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 за № 209/3085/20.

Зважаючи, що автомобілем Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску користується ОСОБА_2 , такий відноситься до неподільних речей, такий слід залишити у власності ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 95 470, 49 грн. ( дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень сорок дев`ять копійок) як грошову компенсацію Ѕ частки ринкової вартості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 133 ЦПК України).

Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (частина восьма статті 6 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI)).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону №3674-VI у редакції, чинній на час звернення до суду).

За змістом пунктів 1, 2 і 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, у позовах про визнання права власності - вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Ціна первісного позову складає 3 312 882, 22 грн. ( а.с. 156 т.2), ОСОБА_1 сплачено 7 443 грн. ( 908 грн. ( а.с. 4 т.1) +5 902 грн. ( а.с. 157 т.2) + 633 грн. ( а.с. 194 т.2), судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 695 906,04 грн. Відтак, з відповідача-позивача в користь позивача - відповідача, слід стягнути 1 563, 48 грн. судових витрат.

Крім цього, ОСОБА_1 сплачено витрати за проведення експертизи у сумі 1716, 10 грн. ( а.с. 84 т. 2), такі підлягають розподілу, а саме відшкодування ОСОБА_2 ОСОБА_1 Ѕ вартості, тобто у сумі 858,05 грн.

Ціна зустрічного позову : 3 850 435, 93 грн. ОСОБА_2 сплачено 10 038,45 грн.(1 500 грн. (а.с. 100 т.1), 908 (т.1 а.с. 174) + 2 595, 45 грн. - (а.с. 175, т. 1) 3 600 грн. ( а.с. 175 т.2) + 2 935 ( а.с. 187 т.2), судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 101 049,94 грн. Відтак, враховуючи суму задоволених позовних вимог з позивача - відповідача в користь відповідача позивача слід стягнути 195,33 грн. судового збору.

Разом з тим, так як ОСОБА_2 сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж визначено законом як максимальний, виходячи з 1 % від ціни позову, що становить станом на 01.01.2022 - 7 443 грн., різницю від його сплати слід повернути, а саме - 2 592 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення коштів - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 95 470, 49 грн. ( дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень сорок дев`ять копійок) як грошову компенсацію Ѕ частки ринкової вартості автомобіля Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 600 435,55 грн. (шістсот тисяч чотириста тридцять п`ять гривень п`ятдесят п`ять копійок) як Ѕ депозитних вкладів.

У іншій частині позовних вимог -відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю, поділ спільного майна подружжя -задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 101 049,94 грн. ( сто одну тисячу сорок дев`ять гривень дев`яносто чотири копійки) як Ѕ депозитних вкладів.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1 563,48 грн. ( одну тисячу п`ятсот шістдесят три гривні сорок вісім копійок) судового збору та 858,05 грн. ( вісімсот п`ятдесят вісім гривень 05 коп.) витрат за проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 195,33 грн. (сто дев`яносто п`ять гривень тридцять три копійки) судового збору.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повернути з державного бюджету ОСОБА_2 2 592 грн. ( дві тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні ) судового збору як надмірно сплачений за квитанцією від 12.04.2022, виданою АТ « Акцент банк», відділення ЦОК №403 в м. Івано-Франківську, платіж №41604741.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача- відповідача: адвокат Назаренко Яна Володимирівна, адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач - позивач : ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса : АДРЕСА_4 ;

Представник відповідача- позивача : адвокат Боднарук Світлана Іванівна, адреса : вул. Г. Мазепи,132/6, м. Івано-Франківськ.

Повне рішення складено 16.08.2022.

Суддя Івано-Франківського міського суду

Івано-Франківської області Леся КІНДРАТИШИН