КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року

справа № 757/36518/21-ц

провадження № 22-ц/824/6880/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Волошиній А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Комісарової Альони Вікторівни на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Бусик О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію втрати доходів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому, просив стягнути із відповідача заборгованість із заробітної плати в тому числі нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14 789,42 грн, середній заробіток за період затримки з 17 липня 2017 року до 12 лютого 2021 року 241756,16 грн та донарахувати по день фактичного розрахунку, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на користь позивача стягнути компенсацію у розмірі 6797,25 грн та донарахувати по день фактичного розрахунку.

Позов мотивований тим, що з 08 квітня 1986 року він працював в ДП «Донецька залізниця». Відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року №4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200, ДП «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

З 20 березня 2017 року згідно з наказами від 17 березня 2017 року №236/ДНД та від 17 березня 2017 року №19/ІОЦ було встановлено простій працівника виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіонально філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» по причинам не залежним від працівників.

31 травня 2017 року на підставі наказу від 30 травня 2017 року №1020/ДН/ос позивач був звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

В день звільнення позивачу було видано трудову книжку, однак не виплачена заборгованість із заробітної плати відповідно до розрахунку в тому числі грошова компенсація за невикористану відпустку в сумі 14 789,42 грн.

Позивач вважає зазначені дії відповідача є порушенням вимог ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241 756,16 грн. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача загальну суму компенсації у розмірі 6797,25 грн.

Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем трудового законодавства, позивач знаходився в тяжкому фінансовому стані, не мав можливості для гідного існування, зазнавав моральних страждань, які позивач оцінює у розмірі 50 000,00 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 рокупозов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства - задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за в сумі 14 789 гривень 42 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241 756 гривень 16 копійок компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6 797 гривень 25 копійок.

Стягнутоз Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 2 633 гривень.

В поданій апеляційній представник АТ «Українська залізниця» просить заочне рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 16.03.2017 року у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» нарахування заробітної плати було припинено.

Зазначає, про відсутність первинних документів, що є підставою для бухгалтерського обліку, а тому нарахування заробітної плати здійснити неможливо. Регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» немає змоги підтвердити інформацію щодо фактично виконаних робіт працівником. Зазначає, що сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Вказує також на наявність форс-мажорних обставин, що підтверджуються висновком Торгово-промислової палати, яким також встановлено неможливість виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із порушення відповідачем вимог трудового законодавства при проведенні розрахунку зі звільненим працівником, та відсутності обставин, що виключають відповідальність роботодавця за вказані порушення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач працював з квітня 1986 рокуна Державному підприємстві «Донецька залізниця».

Наказом від 30.05.2017 року № 1020-ДН-ос ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, що підтверджується копією наказу (а.с.46 т. 1) та записом у трудовій книжці (а.с. 50 т.1).

Крім того, відповідно до Наказу 30.05.2017 № 1020-ДН-ос ОСОБА_1 передбачена компенсація за 29 днів відпустки.

Відповідно до Наказу № 236/ДНД та №19/ІОЦ начальника дирекції структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» встановлено початок простою по причинам, незалежних від робітників з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекцію. В зазначених наказах зазначалось, що на час простою розраховувати 2/3 ставки встановленої працівникові розряду (окладу) за час простою згідно графіку роботи.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив, зокрема, стягнути заборгованість по заробітній платі, та посилався на те, що у день звільнення йому не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року.

Згідно розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 нараховано відповідачем до виплати заробітну плату:

- за березень 2017 року: всього нараховано -6419,24 грн, сума до виплати - 2109,43 грн;

- за квітень 2017 року: всього нараховано - 2358,27 грн, сума до виплати - 1875,25 грн;

- за травень 2017 року: всього нараховано - 9635,48 грн, в тому числі компенсація за невикористані 29 днів відпустки - 9434,28 грн, сума до виплати - 7804,74 грн.

Таким чином, сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсація за невикористані дні відпустки становить 14 789,42 гривень.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» частиною 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Право на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці».

Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 31.05.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні не провів з позивачем остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Посилання відповідача на відсутність первинної документації як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, колегія суддів оцінює критично, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Крім того, наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивача, що містить підпис уповноваженої особи та печатку, свідчить про наявність доступу відповідача до документації підприємства.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не спростовано недостовірність наданих позивачем розрахунків заробітної плати за березень - травень 2017 року, як і не спростовано наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Визначаючи розмір заборгованості із виплати заробітної плати суд виходив із нарахованої суми до виплати, без врахування утримань: податку з доходів, профспілкового внеску, інше, а тому доводи скаржника про неврахування судом оподаткування із доходу позивача судом не приймаються.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі, оскільки законодавством про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, та є підставою для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, м. Луганськ перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, відтак суд приходить до висновку відсутність вини ПАТ «Укрзалізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати. Відповідний висновок викладеного у постанові Верховного Суду від 05.10.2020 року, справа № 235/3899/18.

Судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, оскільки він є належним доказом який підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів підлягає скасування з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині; в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відтак підлягає зменшенню, стягнутий з АТ «Українська залізниця» судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Комісарової Альони Вікторівни задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 241756 гривень 16 копійок, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 6 797 гривень 25 копійок скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заочне рішення в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судового збору змінити, зменшивши розмір з 2633,00 грн до 147,45 грн

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді