Номер провадження: 22-ц/813/4469/22
Справа № 504/2043/17
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.
Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.
За участю секретаря - Дерезюк В. В.
розглянула у судовому засідання м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чумаченко Святослава Олександровича на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

-про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3

-про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частки вартості майна,

та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1

- про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог
В червні 2017 року позивач ОСОБА_2 уточнюючи позовні вимоги просив суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,

-визнати спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках земельну ділянку площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),

-визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м.

Вимоги обґрунтовував тим, що 06.06.2014 року між ним, ОСОБА_2 , та відповідачем ОСОБА_4 укладений шлюб у відділенні державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблений актовий запис № 666. Від шлюбу дітей не має.

Шлюб не склався, сторони тривалий час не проживають разом. Збереження шлюбу вважає неможливим.

В період спільного проживання 25.03.2015 року подружжя придбало земельну ділянку площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

25.03.2015 року була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м.

При купівлі-продажу квартири грошові кошти продавцю ОСОБА_5 , котрий є цивільним чоловіком його сестри, не були сплачені, а тому, 21.03.2017 року він переоформив за договором купівлі-продажу на ім`я моєї сестри ОСОБА_3 автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , колір сірий, в рахунок оплати придбання квартири квартира АДРЕСА_2 .

Автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , не є спільним майном подружжя так як придбаний за грошові кошти, які виручені ним від продажу автомобіля "Хюндай" реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був придбаний задовго до шлюбу з відповідачем.

Грошових коштів для придбання автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , та придбанні квартири АДРЕСА_2 відповідачка йому не надавала, а тому зазначені квартира та автомобіль не є спільним майном подружжя.

31.08.2018 року позивач ОСОБА_2 збільшив свої позовні вимоги та додатково просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь 1/2 частки отриманого відповідачем доходу від підприємницької діяльності за 2015-2016 роки в розмірі 769 599, 00 грн., оскільки відповідно до відповіді ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 31.01.2018 року, яку надала відповідач, нею отриманий прибуток від підприємницької діяльності в розмірі 1 241 000 грн. (за 2015 рік) і 298 199 грн. (за 2016 рік).

Відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом який неодноразово уточняла (остання редакція від 17.07.2018 року), в якому просила в порядку поділу спільно набутого майна виділити:

- у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),

- у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., в порядку поділу спільно набутого майна стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , в розмірі 113 761, 84 грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що дійсно 06.06.2014 року між сторонами укладений шлюб. Під час шлюбу позивачем та відповідачем придбано наступне майно, яке підлягає поділу між сторонами: земельна ділянка площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 .

Третя особа ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь заборгованості за договором позики від 28.03.2017 року в загальному розмірі 11 000 доларів США та 3% річних в розмірі 11 230, 36 грн., та стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Зазначила, що 28.03.2017 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, за умовами якого, останній взяв у неї в борг 11 000 доларів США на строк дванадцять місяців, без сплати відсотків за користування грошима. Строк дії договору позики сплинув 28.03.2018 року, але по теперішній час борг не погашений, позика не повернута.

ОСОБА_2 зазначив що позика йому потрібна для погашення його сімейного з ОСОБА_1 , боргу перед батьком дружини ОСОБА_6 . Вирішити спір миром не вдається, оскільки між відповідачами в судовому порядку розглядається спір про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, що вимушує її звернутись за судовим захистом порушених прав.

Станом на 02.08.2019 року за курсом НБУ розмір шкоди, яка спричинена їй невиконанням відповідачами своїх зобов`язань за договором позики складає : основний борг :11 000 Х 25, 349919 = 278 849, 10 грн. 3% річних : 278 849, 10 Х (3+30+31+30+31+31+30+31+ 30+31 +31+28+31+ 30+31+30+ 31)/ 365 / 100 Х 3 = 11 230, 36 грн.

У відзиві на позовні заяву 3-ї сторони ОСОБА_2 позов визнав та зазначив, що 06.06.2014 року між ним та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Під час шлюбу за спільні грошові кошти, які були ними позичені у батька дружини ОСОБА_6 , ними 25.03.2015 року була придбана земельна ділянка площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У ОСОБА_6 в березні 2015 року ними були позичені грошові кошти у сумі 7000 дол США. Крім того, приблизно у вересні 2015 року, під час знаходження у рейсі, за його згодою, дружиною ОСОБА_1 у батьків були позичені гроші в сумі 3000 дол США для проведення косметичної (пластичної) операції, як подарунок їй на День Народження.

На весні 2017 року спільне життя з ОСОБА_1 не склалось та він прийняв для себе рішення про припинення шлюбу.

При цьому, грошові кошти в сумі 11 000 дол. США, які були позичені у сестри, він передав батьку дружини ОСОБА_6 , про що свідчить його розписка про отримання грошових коштів від 30.03.2017 року. Таким чином, позику, яку він отримав від сестри ОСОБА_3 , витрачена виключно на погашення їх спільного з дружиною боргу перед її батьком ОСОБА_6 .

У зв`язку із розглядом судом спору щодо розірвання шлюбу між ним та дружиною ОСОБА_1 та поділу спільного майна, позика перед сестрою ОСОБА_3 по теперішній час не погашена і гроші не повернуті, що створює перед сестрою їх спільний з дружиною борг, відносини щодо якого підлягають врегулюванню.

ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву третьої особи ОСОБА_3 , в якому позов не визнала, оскільки не надавала письмової згоди на отримання позики її чоловіком ОСОБА_2 , вважає, що позика використана чоловіком не в інтересах сім`ї, факт повернення грошових коштів ОСОБА_2 її батьку ОСОБА_6 визнала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.08.2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частки вартості майна - задоволено частково.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - розірвано.

Здійснено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано земельну ділянку площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Визнано однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 28.03.2017 року в загальному розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ складає 278 849, 10 грн. та 3% річних в розмірі 11 230, 36 грн.

В іншій частині у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - відмовлено.

В іншій частині у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частки вартості майна - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2 900 грн. в рівних частках.

В іншій частині судові витрати покласти на сторони.

Визнаючи земельну ділянку площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м., спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках районний суд виходив з того, що набуте подружжям за час шлюбу зазначене майно належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, так як інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , колір сірий спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частки вартості майна районний суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 позов в зазначеній частині заперечується та ним надані до суду докази наявності в його власності до шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 автомобіля "HYUNDAI H-1" реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, який належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 23.08.2013 року, що підтверджується відповіддю ТРЦ № 5147 РСЦ в Одеській області від 20.02.2018 року № 180 на його адресу.

Стягнуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 28.03.2017 року в загальному розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ складає 278 849, 10 грн. та 3% річних в розмірі 11 230, 36 грн районний суд виходив з солідарної відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

При цьому послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справ № 638/18231/15-ц( провадження № 14-712цс19) та на постанови Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі № 462/2662/20; від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012, від 18 грудня 2018 року у справі № 755/12668/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14-ц, від 24 березня 2020 року у справі № 521/20211/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 522/16362/16-ц, від 09 червня 2020 року у справі № 522/20907/16-ц, від 12 червня 2020 року у справі № 333/324/18, від 05 листопада 2020 року у справі № 619/761/18, від 16 березня 2021 року у справі № 133/2718/18."

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.12.2022 року забезпечено проведення судового засідання на 08.12.2022 року в режимі відеоконференції .

Судове засідання на 08.12.2022 року в режимі відеоконференції не відбулось .

Представник позивача- адвокат Дубінкін Ю.М. подав заяву в котрій просив розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від' 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р.,керуючисьстаттею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9від24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та з відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст.372ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду
Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуті подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на право спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з важливої ??причини (навчання, ведення домашнього господарства, погляд на дітей, хвороба). тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності товариства.

Таке положення містить і стаття 368 ЦК України .

Частиною першої статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особисту приватність власної дружини, чоловіка, є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом статей 69 , 70 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спрощена й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування постійний для спростування презумпції, укладається на тому з подружжя, яке її запитує.

Така правова позиція висловлена ??в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна товариства" , вирішуючи спори. між подружжям про майно, необхідно встановити його обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 , 69 СК України , частина третя статті 368 ЦК України ) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за тими, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були нараховані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі, якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особи, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язок

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або виявляє істотні (факти), які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші матеріали, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які відповідають відносно предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України ).

Відповідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що після реєстрації шлюбу 06.06.2014 року сторонами придбано:

25.03.2015 року за договором купівлі-продажу земельну ділянку, який посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П. за реєстром № 214, придбана земельна ділянка площею 0, 0997 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:01:002:1917, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (надалі за текстом - земельна ділянка), що підтверджується копіями договору купівлі-продажу земельної ділянки та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією права власності, вартістю 145014 грн.

25.03.2015 року за договором купівлі-продажу, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Драгой Н.І. за реєстром № 222, придбана однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 24, 7 кв.м., житловою площею 12, 0 кв.м. (надалі за текстом - квартира), що підтверджується копіями договору купівлі- продажу квартири та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав, вартістю 159474 грн.

30.12.2015 року автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ,котрий зареєстровано за ОСОБА_2 та 21.03.2017 року за договором купівлі- продажу транспортного засобу № 5147/2017/379094, зареєстрованим ТСЦ № 5147 РСЦ в Одеській області проданий ОСОБА_3 за 227523,69 грн.

Тому, судова колегія приходить до висновку, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Висновок районного суду про те, що ніяких грошових коштів на придбання ОСОБА_2 автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 дружина йому не давала та придбаний за кошти від продажу його попереднього автомобіля « HYUNDAI Y-1» є беззпідставим та районний суд дійшов його виключно на припущеннях.

Жодних документів, що підтверджують отримання ОСОБА_2 коштів від продажу автомобіля « HYUNDAI Y-1» матеріали справи не містять, як не містять і самого договору купівлі-продажу, а сама довіреність виключає існування угоди купівлі-продажу та доводить факт ухвалення рішення на припущеннях, без належних та допустимих доказах.

Факт набуття у власність автомобіля "КІА-VENGA" у період перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , свідчить про те що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до вимог ст.60 СК України.

За приписами ч. З ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. З ст. 65 СК України).

Отже, грубо порушено норми чинного законодавства щодо обов`язку отримання письмової і нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, зокрема продажу спірного автомобіля ОСОБА_3 , оскільки останній підлягає державній реєстрації.

Тому, за вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України та статті 68 СК України, із врахуванням висновку ВС (справа № 444/848/16-ц від 30.01.2019), що висловив правову позицію, висвітлену у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, відповідно до якої при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, оскільки ТЗ КІА-VENGA, що є спільним сумісним майном подружжя. ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 продано рідній сестрі позивача, ОСОБА_3 , то відповідачка, з урахуванням вказаних вище обставин правомірно вважає, що їй належить 1/2 частина вартості автомобіля, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Виходячи із матеріалів справи автомобіль КІА-VENGA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є одним із предметом спору, є спільною сумісною власністю подружжя, проте позивач відчужив його без згоди відповідача, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, у розмірі 113761,84 грн.

За таких обставин, районний суд дійшов помилкового висновку, що спірний автомобіль являється власністю позивача, без наявності відповідних доказів та дійшов помилкового висновку про купівлю автомобіля "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 ОСОБА_2 від виручених коштів за продаж автомобіля « HYUNDAI Y-1», 31.08.2016 року, тим самим ухвалив незаконне рішення в частині відмови від стягнення частини вартості автомобіль "КІА-VENGA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 у розмірі 113761,84 грн на користь ОСОБА_1 від купівлі- продажу спірного транспортного засобу без згоди відповідачки № 5147/2017/379094, зареєстрованим ТСЦ № 5147 РСЦ в одеській області, ОСОБА_3 , вартістю 227523,69 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо поділу спільного майна окремого об`єкту нерухомого майна не заслуговують на увагу з огляду на нерівнозначність їх вартості, та частки чоловіка та дружини є рівними.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже , якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 28.03.2017 року між ОСОБА_3 та позивачем, який є її рідним братом, укладено договір позики, що підтверджується розпискою. За умовами договору позики ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 у борг 11 000,00 доларів США на строк дванадцять місяців, без сплати відсотків за користування грошима. Строк позики сплинув.

ОСОБА_2 зазначив, що грошові коши в розмірі 11 000,00 дол США взяті в борг задля повернення боргу батьку ОСОБА_1 .

Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов:

1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї;

2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Однак в зазначеній у розписці від 28.03.2017 наданої позивачем третій особі, не вбачається, що отримані у борг кошти позичені з метою повернення боргу ОСОБА_7 . Крім цього, фактичне повернення боргу батьку ОСОБА_1 відбулось 21 березня 2017 року, саме в той день, коли позивач добровільно прибув до ЦНАП задля зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується показаннями ОСОБА_7 , відміткою про зняття з реєстрації, а також не спростовано позивачем, ОСОБА_3 та свідками по справі та відповідає приписам ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

У позику кошти отримано у сестри ОСОБА_2 28 березня 2017 року, тобто після виконання боргових зобов`язань перед батьком ОСОБА_1 , коли було прийнято рішення припинити подружні стосунки, що спростовує факт того, що отримана позика у третьої особи, була використана в інтересах сім`ї. а саме, для повернення боргу ОСОБА_7 .

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання ним 11000 доларів США в борг у ОСОБА_3 в інтересах сім`ї, який на думку колегії суддів є недоведеним та неспівмірним із обставинами справи.

Враховуючи використання коштів отриманих у борг у сестри ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не в інтересах сім`ї, а також без згоди на такий правочин ОСОБА_1 , судова колегія дійшла висновку, що вищевказана позика є особистим боргом позивача та підлягає стягненню виключно з ОСОБА_2 , як сторони договору позики так як судом першої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять доказів, що кошти у розмірі 11000,00 доларів США одержані за договором позики ОСОБА_8 використані в інтересах сім`ї.

Як встановила колегія суддів, задовольняючи позов, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушив норми процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

По справі вбачається, що ОСОБА_1 при подачі зустрічного поову сплачено 1150 грн та за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2642,18 грн, що підтверджується квитанцією.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково, на її користь підлягає стягненню по 880 грн з кожного з позивачів.

Згідно п.1,2,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374,376, 381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2021 року в частині відмови в позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частки вартості майна скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частки вартості майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову компенсацію вартості частки автомобіля « KIA-VENGA»,реєстраційний номер НОМЕР_1 ,номер кузова НОМЕР_7 , в розмірі 113 761,84 грн в порядку поділу спільно набутого майна подружжя.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 28.03.2017 року в загальному розмірі 11000 доларів США та 3% річних - 11230,36 грн скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені судові витрати в розмірі 880 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) понесені судові витрати в розмірі 2300 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в частині відмови у видачі дублікату виконавчого листа.

Повний текст складено 20.12.2022 року .

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді- Т.В.Цюра

С.М.Сегеда