Справа № 677/1515/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Гладій Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Владюк Н.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, до ОСОБА_2 , Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, який в ході судового розгляду уточнила, просила здійснити поділ спадщини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 між нею та ОСОБА_2 , а саме визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок під літ «А1», загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м. веранду «а», хлів «Б» та погріб «В» по АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» вартістю 791 грн., або 0,0324 %, який належав ОСОБА_5 на підставі майнового сертифіката серії ХМКР №003401 від 20 травня 2001 року.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її бабця ОСОБА_5 , яка постійно проживала із позивачем та її матір`ю ОСОБА_3 у належному для ОСОБА_5 житловому будинку під АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок загальною площею 80,8 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., разом із приналежними до нього господарськими будівлями: хлів «Б» та погреб «В», право на земельну частку (пай)на території Васьківчицької сільської ради розміром 3,27 умовних кадастрових гектари та право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» вартістю 791 грн., або 0,0324 %.

За життя ОСОБА_5 було складено заповіт згідно якого вона заповіла усе належне їй майно для своєї дочки та матері позивача ОСОБА_3 .

Спадщину після смерті баби ОСОБА_5 . ОСОБА_3 прийняла, про що їй 27 липня 2004 року державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Возною В.Б. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну частку пай. Оформити свої спадкові права на житловий будинок та майновий пай ОСОБА_3 за свого життя не встигла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_3 за заповітом та прийняли її спадщину та оформили її частину, а саме: 18 липня 2020 року державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Тиховською В. В. ОСОБА_1 було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 2,2429 га та площею 0,7289 га., а її рідній сестрі - свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 2,6739 га та площею 0,6412 га.

Також до складу спадщини ОСОБА_3 входить вищезазначений житловий будинок АДРЕСА_1 та майновий пай належний на для ОСОБА_5 .

Однак, у зв`язку із відсутністю правовставнолюючих документів на вищевказане будинковолодіння, а саме свідоцтва про право власності на нього ОСОБА_5 , постановою державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори Тиховською В.В. від 30 березня 2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нього.

Вказує, що діючим на час будівництва зазначених житлового будинку та господарських будівель законодавством не передбачалась необхідність оформлення та посвідчення права власності громадян на житлові будинку свідоцтвами про право власності, а також реєстрації права власності на них.

Оскільки вказаний будинок по АДРЕСА_1 входить до складу спадщини, однак ОСОБА_3 у заповіті не було здійснено його розподіл між спадкоємцями такий будинок належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, з огляду на технічні характеристики вищезазначеного житлового будинку проведення його поділу є технічно неможливим та недоцільним.

ОСОБА_2 проживає в Івано-Франківській області та має власне житло, позивач проживає в вищезазначеному спадковому будинку, у зв`язку із чим, в порядку поділу спадкового майна просить виділити їй вищевказаний будинок у приватну власність, а у власність ОСОБА_2 виділити майновий пай.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, у якій вимоги уточненого позову визнала, підтвердила, що на житловий будинок АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 вона не претендує та претендувати не буде, а погоджується на виділення їй майнового паю. Справу просила розглянути у її відсутність.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16 жовтня 2002 року Васьківчицькою сільською радою Красилівського району Хмельницької області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 10.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_3 , про що їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2004 року, реєстровий №3278.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 .

Згідно Заповіту, 01 березня 2010 року та посвідченого виконуючим обов`язки старости Васьківчицького старостинського округу Антонінської селищної ради Ковальчуком А.В., реєтровий №14, ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , земельні ділянки площею 2,2429 га (державний акт ЯЖ №966514) та площею 0,7289 га (державний акт ЯЖ №957421) ОСОБА_2 земельні ділянки площею 2,6739 га (державний акт ЯЖ №966512) та площею 0,6412 га (державний акт ЯЖ №957419), все своє інше рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все, що буде їй належати на день смерті ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Після смерті ОСОБА_3 позивач є спадкоємицею майна після смерті матері, прийняла її спадщину та оформила її частину, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 2,2429 га та 0,7289 га, виданими державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Тиховською В. В. 18 липня 2019 року, реєстровий № 2-1383 та №2-1385.

Іншу частину спадщини прийняла ОСОБА_2 , про що їй 18 липня 2019 року державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Тиховською В. В. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 2,6739 га та 0,6412 га, реєстровий № 2-1379 та №2-1381.

Нотаріус постановою від 30 березня 2021 року № 379/02-31 відмовила ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності ОСОБА_5 на належний їй будинок за вказаною адресою.

Відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХМКР №003401 від 20 травня 2001 року ОСОБА_5 належить право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» вартістю 791 грн., або 0,0324 відсотків.

У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав або втратив свідоцтво про право на майно.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, однак позбавлена можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку. Іншим спадкоємцем на спадковий житловий будинок та майновий пай є її сестра ОСОБА_2 .

Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно витягу з погосподарських книг, головою домогосподарства по АДРЕСА_1 , була ОСОБА_5 .

Будівництво зазначених житлового будинку та господарських будівель здійснювалось ОСОБА_5 до 05 серпня 1992 року згідно з законом та на відведеній для цього земельній ділянці, яка була закріплена та обліковувалась за останньою, вони не є та не визнанні самочинним будівництвом, збудовані з дотриманням будівельних норм, не порушують будь-чиїх прав та інтересів, протягом тривалого часу використовуються за призначенням без зауважень з боку контролюючих органів.

Наведене підтверджується зокрема технічним паспортом на даний житловий будинок та довідкою характеристикою на нього. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Зважаючи на вказане суд доходить висновку, що позивачем надано суду достатньо належних та допустимих доказів, для висновку, що спірне спадкове будинковолодіння належить на праві власності померлій ОСОБА_3 та відповідно входить до складу спадщини, яку прийняли спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що При поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило ч. 1 ст. 1278 ЦК України, про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

У разі виникнення спору між спадкоємцями щодо виділу їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку (частина перша статті 1279 ЦК) суд повинен враховувати використання цього майна одним із спадкоємців, тривалість такого користування, призначення цих предметів, інші обставини, які мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-692цс16 вказано, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Вирішуючи спори про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно, суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 367 ЦК України, статті 1278 ЦК України та вказано, що якщо спадкодавець склав заповіт і в ньому не зазначив частки спадкоємців, вони вважаються рівними. Навпаки, якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями в нерівних частках, то кожний має право саме на ту частку, яку вказав спадкодавець. За відсутності заповіту частки кожного спадкоємця в спадщині визнаються рівними. Відступ від цього принципу можливий за домовленістю спадкоємців між собою (стаття 1267 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцям, які прийняли її на праві спільної часткової власності (частина четверта статті 355 ЦК України), а тому при її поділі застосовуються правила передбачені в главі 26 ЦК України, які регулюють відносини спільної часткової власності. Якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину. Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 , вона погоджується із запропонованим позивачем порядком розподілу спадкового майна та не заперечує щодо визнання права власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , що входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , а їй майнового паю.

Зважаючи на вказане, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на будинок після смерті ОСОБА_3 , що належав для ОСОБА_5 , а також те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи, а також беручи до уваги, що позивач прийняла в порядку та строки, встановлені законом, при цьому інший спадкоємець погоджується із запропонованим позивачем порядком розподілу спадкового майна, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та спадкове майно слід розділити між спадкоємцями відповідно до запропонованого позивачем порядку.

Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 259, 264-265 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1258, 1261, 1266, 1268, 1296 ЦК України, України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок під літ «А1», загальною площею 80,7 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м. веранду «а», хлів «Б» та погріб «В» по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» вартістю 791 грн., або 0,0324 %, який належав для ОСОБА_5 на підставі майнового сертифіката серії ХМКР №003401 від 20 травня 2001 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - Антонінська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, місцезнаходження: 31022, Хмельницька область, Хмельницький район, смт. Антоніни, площа Графська, 6, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Гладій