КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/290/2022 Головуючий у І інстанції - Ул'яновська О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/8156/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті матері ОСОБА_3 виник спір між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем і його дочкою ОСОБА_4 щодо законності спадкування майна за заповітом.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав встановлено, що 20 липня 2016 року укладено договір дарування серія №59, який виданий ПНКМНО Чібісовим Г.О. , на підставі якого ОСОБА_4 є власником Ѕ частини кв. АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у справі №759/7215/17 визнано недійсною довіреність від 27 травня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Лештаковою І.Є., за №755, як наслідок визнано недійсним договір дарування Ѕ частини кв. АДРЕСА_1 від 20 липня 2016 року серія №597, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чібісовим Г.О.

Позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті його матері ОСОБА_3 , 1941 року народження, на один місяць після набрання рішення законної сили.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року, позов задоволено.

Визначено додатковий строк ОСОБА_2 , для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , 1941 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном в один місяць після набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що позивач у своїй позовній заяві неодноразово посилається на те, що між ним та Апелянтом виник спір, щодо законності спадкування майна за заповітом.

Однак, жодного заповіту ОСОБА_3 не складалося, що було підтверджено в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі, куди Апелянт звернувся із заявою про відкриття спадщини в межах шестимісячного строку після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

Також про відсутність заповіту було підтверджено рішенням Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у справі №759/7215/17, яким було визнано недійсним договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 20 липня 2017 року, укладений ОСОБА_2 на користь своєї доньки, а також визнано недійсною довіреність видану нібито від імені ОСОБА_3 на користь позивача.

Щодо законності відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало ОСОБА_3 зазначив, що зважаючи на те, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 граничний строк для прийняття спадщини, після її смерті у відповідності до норм чинного законодавства закінчився 28 січня 2017 року.

24 грудня 2021 року постановою Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори було правомірно відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало ОСОБА_3 , оскільки він пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк встановлений для прийняття спадщини після смерті своєї матері.

Позивач у своїй позовній заяві не наводить жодних доводів та не надає жодних доказів, які б вказували на те, що у нього існували перешкоди або будь-які об`єктивні обставини, які б унеможливлювали подання ним заяви про прийняття спадщини, в межах шестимісячного строку, визначеного ст. 1260 ЦК України.

Саме лише посилання на судове провадження, яке виникло після закінчення строку на прийняття спадщини не є причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій з подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Звертає увагу на те, що позивач займав пасивну позицію відносно реалізації права на прийняття спадщини за законом в межах визначеного законодавством строку, а відтак відсутні правові підстави для продовження строку на прийняття спадщини.

Просить врахувати і той факт, що майно, відносно якого позивач має намір продовжити строк на прийняття спадщини було протиправно набуте його донькою позивача, за участі останнього.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , 1941 року народження.

Після її смерті між Відповідачем, з однієї сторони, та Позивачем і його донькою ОСОБА_4 , з другої сторони, виник спір щодо законності реєстрації права власності, а саме, 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 на підставі Договору дарування серія та номер 597, який виданий ПНКМНО Чібісовим Г.О. , оскільки дана квартира повинна була бути спадковим майном спадкодавця.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у справі №759/7215/17 було встановлено наступне.

20 жовтня 1998 року Управління справами НАН України було видано свідоцтво про право власності на житло ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

06 серпня 2004 року укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав встановлено, що 20 липня 2016 року укладено договір дарування серія та номер 597, який виданий ПНКМНО Чібісовим Г.О. , на підставі якого ОСОБА_4 є власницею Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування Ѕ частини квартири від 20 липня 2016 року, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої 27 травня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Лештаковою І.Є. про наступне: ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 Ѕ квартири АДРЕСА_1 .

Проведеною судово-медичною експертизою встановлено, що за станом здоров`я 27 травня 2016 року ОСОБА_3 не могла власноручно виконати підпис на довіреності від 27 травня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Лештаковою І.Є., реєстраційний номер 755 так як страждала хворобою Паркінсона.

За результатами судово-психіатричної експертизи встановлено, що ступінь виразності психічного розладу здоров`я досяг такого рівня, що позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчинені підпису на довіреності від 27 травня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Лештаковою І.Є.

Як наслідок, за результатами розгляду справи №759/7215/17, Київський апеляційний суд, визнав недійсною довіреність від 27 травня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Лештаковою І.Є., за реєстровим №755.

Крім того, визнав недійсним договір дарування частини квартири АДРЕСА_1 від 20 липня 2016 року, серія та номер: 597, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чібісовим Г.О.

Зазначив, що відповідач надав неправдиву, недостовірну інформацію та спотворив дійсні обставини справи, а саме, коли були живі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (співвласники в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 ) то між ними була домовленість, що вони подарують свої частки квартири дітям позивача і відповідача (своїм онукам), кожному по Ѕ квартири.

Про вищезазначене позивач і відповідач знали.

Донька відповідача отримала право власності на Ѕ квартири у 2004 році на підставі договору дарування, а донька позивача, ОСОБА_4 , у 2016 році.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, але спадкового майна не було, оскільки, єдине майно спадкодавця - це була Ѕ квартири АДРЕСА_1 , яка була подарована за Договором дарування від 20 липня 2016 року, на підставі чого право власності було зареєстроване на ОСОБА_4 .

Спадкоємцями ОСОБА_3 першої черги на момент відкриття спадщини були ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_2 та ОСОБА_8 - її сини.

Всі спадкоємці знали, що у спадкодавця окрім Ѕ квартири АДРЕСА_1 , іншої власності не було, а оскільки дане майно було подаровано ОСОБА_4 , то і подавати заяву про прийняття спадщини, враховуючи, що це ще й платна послуга, не було сенсу.

В зв`язку з чим, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відповідно заяви не подавали.

Обставину стосовно обсягу спадкового майна може підтвердити відповідач, оскільки він єдиний подав заяву про прийняття спадщини і йому дана обставина фактично відома від нотаріуса.

До моменту смерті його з відповідачем батька - ОСОБА_6 , який після смерті матері був єдиним свідком домовленості щодо їх майна і міг би підтвердити цей факт, відповідачем не вчинялось жодних дій щодо визнання недійсною довіреності та договору дарування.

За цей час донька позивача - ОСОБА_4 вже отримала право власності та зареєструвала своє місце проживання в квартирі разом з дітьми.

Після смерті спадкодавця, відповідач запевняв позивача, що відповідно до домовленості батьків, ОСОБА_4 гарантовано отримає свою Ѕ ввартири, і щоб він з цього приводу не хвилювався і заяви про прийняття спадщини не подавав.

Беручи до уваги фактичні обставини і дії з боку відповідача, вбачається, що він мав умисел заволодіти Ѕ Квартири шляхом обману та введенням в оману.

З наведеного вбачається, що своїм рішенням від 06 грудня 2021 року апеляційна інстанція фактично повернула сторони в першопочаткове становище - момент відкриття спадщини.

Тому, після постановлення рішення у справі №759/7215/17 відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса 12 Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. від 24 грудня 2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском передбаченого законодавством шестимісячного строку встановленого для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, адже після смерті спадкодавця і включно до 06 грудня 2021 року тривав розгляд справи №759/7215/17 в судах першої та апеляційної інстанції щодо законності договору дарування на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка могла бути єдиним спадковим майном.

Таким чином, лише після постановлення рішення у справі, тобто після 06 грудня 2021 року, для позивача, як для спадкоємця, відкрилася можливість прийняти спадщину у вигляді ј частки квартири АДРЕСА_1 .

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , 1941 року народження.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав встановлено, що 20 липня 2016 року укладено договір дарування серія №59, який виданий ПНКМНО Чібісовим Г.О. , на підставі якого ОСОБА_4 є власником Ѕ частини кв. АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року у справі №759/7215/17 визнано недійсною довіреність від 27 травня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Лештаковою І.Є., за №755, як наслідок визнано недійсним договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 20 липня 2016 року, серія №597, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чібісовим Г.О.

Проведеною судово-медичною експертизою встановлено, що за станом здоров`я 27 травня 2016 року ОСОБА_3 не могла власноручно виконати підпис на довіреності від 27 травня 2016 року за №755 так як страждала хворобою Паркінсона.

За результатами судово-психіатричної експертизи, встановлено, що ступінь виразності психічного розладу досяг такого рівня, що позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при вчинені підпису на довіреності від 27 травня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Лештаковою І.Є.

24 грудня 2021 року постановою Дванадцятої КДНК відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало ОСОБА_3 оскільки він пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк встановлений для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції врахував вищезазначені обставини справи, та визнав поважними причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері, визначивши йому додатковий строк для подання відповідної заяви, терміном в один місяць після набрання рішенням законної сили.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року (справа №6-1320цс17).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:

1) тривала хвороба спадкоємців;

2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна;

3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;

4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України;

5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки по справі достеменно встановлено, що позивач не звертався із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, так як спадкове майно було подароване померлою своїй онуці (доньці позивача), і лише після визнання Київським апеляційним судом недійсним договору дарування частини спадкової (спірної) квартири (справа №759/7215/17, постанова від 06 грудня 2021 року), тобто коли спадкове майно повернулося в першопочаткове становище, позивач звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Тобто, у позивача існували поважні та об`єктивні причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, у строк встановлений чинним законодавством.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 05 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана