ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7967/22 Справа № 213/1524/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/1524/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернуласm до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі за текстом АТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача. В період роботи в шкідливих умовах праці нею отримано хронічне професійне захворювання, яке згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 квітня 2022 року, виникло з вини роботодавця.

Згідно довідки МСЕК від 12 липня 2022 року, позивачу первинно з 27 червня 2022 року безстроково встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55% у зв`язку з профзахворюваннями.

Позивач вважає, що їй не було забезпечено безпечних умов праці, вона втратила працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань вона постійно відчуває тупий біль в поперенково-крижовому відділі хребта, періодичний гострий біль в тазовому поясі, біль в шийному відділі хребта, пекучий біль між лопатками, біль в суглобах, часте затерпання рук, слабкість в руках, відчутність чутливості в гомілках і стопах, посилення больових відчуттів при незначному фізичному навантаженні та нахилах тулуба. Від зазначених наслідків у неї відбулися діже негативні зміни в житті, від яких вона страждає морально. Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює в 320 00,00 гривень, які просила стягнути з відповідача.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 140 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої на її користь, просить збільшити її розмір до заявленого нею у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Відповідач АТ «ПівдГЗК» в апеляційній скарзі ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом не було враховано, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність факту неправомірних дій чи бездіяльності підприємства, що стали наслідком отримання позивачкою моральної шкоди. Крім того, суд дійшов помилкових висновків що характеру моральних страждань позивачки, які не підкріплені жодними доказами.

На думку відповідача, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він завищений, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та судовій практиці у аналогічних справах.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу АТ «ПівдГЗК» не надано.

АТ «ПівдГЗК» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надано письмовий відзив, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. При цьому посилається на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 щодо збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої з АТ «ПівдГЗК» до 320 000 гривень задоволенню не підлягає, оскільки зводиться до переоцінки доказів та її незгоди з розміром стягнутої судом першої інстанції суми відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, апеляційну скаргу просила задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, підтримала та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 просила залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга АТ «ПівдГЗК» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами у справі, ОСОБА_1 з 25 травня 1995 року працювала в АТ «ПівдГЗК» машиністом конвеєра ДФ№ 2, 05 липня 2021 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.9-10).

Стаж її роботи в АТ «ПівдГЗК» за професією - 25 років 7 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 7 місяців.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профілактичного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 08 лютого 2022 року № 364 встановлено наявність у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання, діагноз: радикулопатія попереко-крижова і шийна, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузії дисків, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами; виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), парез розгиначів обох стоп (а.с.19-20).

05 квітня 2022 комісією за участі лікарів та представників АТ «ПівдГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, в п.17 якого вказано, що ОСОБА_1 , працюючи машиністом конвеєра в управлінні дробильно-транспортного комплексу з 28 листопада 1995 року по 05 липня 2021 року, здійснювала керування конвеєрами транспортування руди, під час чого виконувала роботи, що характеризуються фізичним перенавантаженням внаслідок недосконалості робочого місця. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено статичне навантаження за зміну 42170 кг/с при гранично допустимому рівні 42000; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 8 кг, при нормі до 7 кг; нахили тулуба (вимушені, більше 30 град.) за зміну 170 разів при нормі 51-100 разів (п.18).

Особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не визначені через тривалий час роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу (п.20 Акту) (а.с.11-15).

Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, первісним висновком медико-соціальною експертної комісії ОСОБА_1 12 липня 2022 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 55 % по радикулопатії та третю групу інвалідності, з 27 червня 2022 року безстроково (а.с.16).

Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з медичної карти стаціонарного хворого за 2019-2020 роки, з яких видно, що вона проходила лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на постійний біль в спіні, у попереко-крижовому відділах хребта з іррадіацією в тазовий пояс та праву ногу, посилення болю при фізичному навантаженні, тривалій вимушеній позі і ході, біль у плечових, ліктьових, колінних суглобах, затерпання рук, їх слабкість, відчутність чутливості в гомілках та стопах та ін. (а.с.17-18, 21-22).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ОСОБА_1 на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно до ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 квітня 2022 року, причинами виникнення професійного захворювання у позивачки є: статичне навантаження: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу руками (кг/с) 42170, при нормі 42000; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 8 кг, при нормі до 7 кг; нахили тулуба (вимушені більше 30?), кількість за зміну 170 разів при нормі 51 100 разів (п.18 Акту) (а.с. 11-15).

Отже, роботодавець АТ «ПівдГЗК» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Судом першої інстанції вірно встановлено порушення ПрАТ «ПівдГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 140 000 гривень, суд виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь ОСОБА_1 .

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона, втратила професійну працездатність у розмірі 55% та визнана людиною з інвалідністю ІІІ групи, безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності, у неї змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності, постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення її стану, відновлення її стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі № 210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 гривень.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 зазнала фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 55% та встановлено ІІІ групу інвалідності, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 140 000 гривень до 200 000 гривень, що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у її ситуації.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «ПівдГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1 400 гривень до 2 000 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутої суми моральної шкоди.

Крім того, з АТ «ПівдГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір у сумі 900 гривень за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги (з урахуванням оспорюваної суми).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 140 000,00 гривень до 200 000,00 гривень.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 1 400,00 гривень до 2 000,00 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 900,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста