Справа № 183/5782/22
№ 2/183/3290/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
за участю секретаря судового засідання Краснянської Д.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
14 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 02 вересня 2022 року. Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 вересня 2022 року за № 308861655. Отримавши у власність вказану квартиру, позивач почала фактично в ній проживати. Одразу ж виникла потреба в підготовці документів для переоформлення особових рахунків для сплати комунальних платежів. В ході збору документів позивачем з`ясовано, що у вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. При цьому, відповідач зареєстрована, але фактично у вказаній квартирі не проживає з 2020 року, тобто понад 2 (два) роки, що підтверджується актом № 1034 від 30 серпня 2022 року. Позивач звернулась до відповідача з вимогою про зняття з реєстрації, оскільки це перешкоджає їй у вільному розпорядженні моїм житлом. Однак, відповідач змінити адресу реєстрації відмовилась. Більш того, фактичне місце проживання відповідач не повідомила. При цьому, залишаючись зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, тож позивач змушена звернутись до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року відкрите провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.
Враховуючи це, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 02 вересня 2022 року (а.с. 9-12), а також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 вересня 2022 року за № 308861655 (а.с.13).
Судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за № 1032 від 25 серпня 2022 року (а.с. 14).
При цьому, судом встановлено, що відповідач зареєстрована, але фактично у вказаній квартирі не проживає з 2020 року, що підтверджується актом № 1034 від 30 серпня 2022 року (а.с. 15).
Вказане, на думку суду, дійсно створює позивачу перешкоди у вільному користуванні своїм майном.
Суд також бере до уваги заяву, що надійшла від відповідача, у якій остання підтвердила факт того, що позивач зверталась до неї з вимогою про зняття з реєстрації, чого нею зроблено не було, а також у вказаній заяві відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с. 17).
Доказів, які б підтверджували факт проживання відповідача у вказаному будинку або родинного зв`язку з сім`єю позивача, - суду не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Відповідно до ч. 1 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що відповідач, не проживаючи в зазначеній позивачем квартирі, втратила право користування нею, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10-12, 27, 30, 58-62, 209, 212-215, 280 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Сорока.