ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6264/22 Справа № 212/458/21 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватнЕ акціонернЕ товариствО «Суха балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2022 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 27 липня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за час затримки розрахунки при звільненні, який було уточнено в ході розгляду справи.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «СУХА БАЛКА» з 2001 року по 12.06.2019 року.

Згідно наказу від 12.06.2019 №110-к його було звільнено із займаної посади за станом здоров`я, що перешкоджає роботі.

Позивач вказав, що при звільненні йому була видана трудова книжка, але не сплачено всіх належних сум при звільненні, зокрема не виплачена заробітна плата за листопад 2017 року у повному обсязі, а саме не доплачена сума у розмірі 9 866, 54 грн.

Так, його заробітна плата у травні 2017 року становила 15 357,88 грн., у червні 20 906, 24 грн., у липні 20 453, 58 грн., у серпні 17 831, 64 грн., у вересні 25 449, 12 грн., у жовтні 18 408, 14 грн., у листопаді 8 638, 88 грн., у грудні 20 098, 15 грн.

Підставою зменшення заробітної плати за листопад місяць 2017 року відповідач обґрунтовує знаходженням позивача на курсах підвищення кваліфікації, однак позивач вказує, що він не був ознайомлений з даним наказом.

Враховуючи надані відповідачем розрахункові відомості за період червень 2017 року по грудень 2017 року, невиплачена заробітна плата за листопад 2017 року становить 9 866, 54 грн., дана сума складається з: 19 кількість відпрацьованих днів; 133 кількість відпрацьованих годин; 139, 13 оклад/тариф (133 х 139,14 = 18 505,62 грн.).

Оскільки позивачу сплачено за листопад 2017 року заробітну плату у розмірі 8 638, 88 грн., то залишок становить 9 866, 74 грн. (18 505,62 грн. 8 638,88 грн. 20,00 грн. (страхування) = 9 866, 54 грн.).

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 9 866, 54 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 1 154, 39 грн., а також витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2022 року повністю відмовлено в задоволенні його позовних вимог до приватного акціонерного товариства «Суха балка» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за час затримки розрахунки при звільненні.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги до ПРАТ «СУХА БАЛКА» та вирішити питання судових витрат.

При цьому, позивач зазначає, що згідно наказу №5059 від 11.12.2017 за позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням курсу теоретичного навчання за спеціальністю зривник в Криворізькому ЕТЦ для проходження практичного навчання, згідно п.5.19 «Правил безпеки при поводженні із взривчатими матеріалами промислового призначення» було закріплено інструктора виробничого навчання з 06.11.2017 по 30.12.2017 і оплата праці робітникам, які знаходились на практичному навчанні на ш.«Ювілейна» проводилась по середньому заробітку за основним місцем роботи.

Вказує, що у розрахунковий період для оплати праці, виходячи із середнього заробітку в листопаді 2017 року, входить липень-жовтень 2017, на протязі цих місяців за працівником зберігався середній заробіток і оплата праці ОСОБА_1 проводилась, виходячи із тарифної ставки, яка станом на 01.11.2017 складала 61,17 грн., відпрацьовано 126 годин (61,178*126=7707,42грн.).

Позивач вважає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено і не надано правової оцінки наказу №5059 від 11.12.2017, яким нібито за ним закріплено інструктора з навчання з 06.11.2017 по 30.12.2017.

Скаржник вказує, що він та його представник в судовому засіданні під час розгляду справи наголошували на тому, що у період з 06.11.2017 по 30.12.2017 позивач виконував покладені на нього трудові обов`язки за професією гірника-прохідника і про проходження практичного навчання позивач не був повідомлений та не мав жодної гадки, про це зазначено і у позовній заяві.

Позивач звертає увагу, що наказ №5059 від 11.12.2017 про проходження практичного навчання в період з 06.11.2017 по 30.12.2017 викладено у грудні про дії, що розпочинаються на початку листопада.

Окрім того, позивач наполягає на тому, що з наказом №5059 від 11.12.2017 він не був ознайомлений і відповідачем цей факт не спростовано, наказ не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003, оскільки здійснений «заднім числом», оскільки стосується розпоряджень, що передують даті їх виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у 2011 між Публічним акціонерним товариством «СУХА БАЛКА» та ОСОБА_1 склалися трудові відносини, що підтверджено трудовою книжкою Позивача.

12.06.2019 трудовий договір припинено на підставі наказу №110-к відповідно до п.2 ст.40 Кодексу Законів про ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що при звільненні йому не було сплачено всіх належних сум при звільненні, зокрема не виплачена заробітна плата за листопад 2017 року у повному обсязі.

З наданих відповідачем документів, зокрема розрахункових відомостей щодо нарахованих ОСОБА_1 виплат, видно, що останньому було нараховано до видачі за листопад 3 558,71 грн.

З пояснень та доказів, наданих ПрАТ «СУХА БАЛКА» встановлено, що ОСОБА_1 у період з 03 липня 2017 року по 11 серпня 2017 року проходив навчання на курсах підривників, що підтверджується наказом по підприємству №2822 від 11.07.2017, та мав продовження навчання, теоретичну практику з 08.08.2017 по 06.10.2017, що підтверджено наказом по підприємству №3500 від 19.08.2017. Згідно даних наказів оплата праці робітнику проводилась виходячи із середнього заробітку.

Відповідно до наказів №2822 від 11.07.2017 по № 3500 від 19.08.2017, розрахунок проводився із травня-червня 2017 року: травень 2017 середній заробіток ОСОБА_1 становив 11 236,09 грн., відпрацьовано 13 днів, 91 година, коефіцієнт підвищення окладу 1; червень 2017 середній заробіток ОСОБА_1 становив 20 906,24 грн., відпрацьовано 20 днів, 140 година, коефіцієнт підвищення окладу 1.

Всього середній заробіток ОСОБА_1 склав 32 142,33 грн., відпрацьовано 33 днів, 231 година.

З 30.09.2017 по 01.11.2017 ОСОБА_1 було надано щорічну відпустку, а потім відпустку перенесено по 03.11.2017, у зв`язку з відгуком із відпустки на два робочі дні (05-06.10.2017) за виробничою потребою, що підтверджено наказом №4399 від 24.10.2017.

Судом встановлено, що після щорічної відпустки ОСОБА_1 став до роботи з 04.11.2017 року.

Згідно наказу №5059 від 11.12.2017, у зв`язку з закінченням курсу теоретичного навчання за спеціальністю зривник в Криворізькому ЕТЦ, для проходження практичного навчання, згідно п.5.19 «Правил безпеки при поводженні із взривними матеріалами промислового призначення», за ОСОБА_1 закріплено інструктора виробничого навчання з 06.11.2017 по 30.12.2017. Оплату праці робітникам, які знаходяться на практичному навчанні на ш.«Ювілейна», проводити по середньому заробітку за основним місцем роботи.

В розрахунковий період для оплати праці, виходячи із середнього заробітку в листопаді 2017 року, входить липень-жовтень 2017 року, на протязі цих місяців за працівником зберігався середній заробіток. Таким чином, оплата праці ОСОБА_1 проводилася, виходячи із тарифної ставки. Тарифна ставка на 01.11.2017 складала 61,17 грн., відпрацьовано 126 годин (61,17 * 126 = 7707,42 грн.).

Судом був допитаний свідок ОСОБА_3 , яка суду пояснила, що при нарахуванні заробітної плати ОСОБА_1 за листопад 2017 року вона керувалася Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, виходячи з того, що середній заробіток обчислюється з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового окладу.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову Позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, на підставі досліджених доказів наданих сторонами, допиту свідка ОСОБА_3 , встановивши обставини справи, виходив з того, що відповідачем при звільненні Позивача було в повній мірі виплачено заробітну плату в строки, визначені чинним законодавством, тому заявлені ОСОБА_1 вимоги про стягнення з приватного акціонерного товариства «Суха балка» невиплаченої заробітної плати в сумі 9 866,54 гривень та компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 1 154, 39 грн. є безпідставними.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За нормами статей 115, 116 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового окладу.

Згідно норм Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки.

Доводи позивача зводяться до того, що суд першої інстанції належним чином не дослідив і не надав правової оцінки наказу №5059 від 11.12.2017 «Про проведення практичного навчання зривників по шахті «Ювілейна», яким для проходження практичного навчання, відповідно до п.519 «Правил безпеки при поводженні із взривними матеріалами промислового призначення» на період з 06.11.2017 по 30.12.2017 за ОСОБА_1 був закріплений інструктор виробничого навчання ОСОБА_4 , оскільки він у цей період часу виконував покладені на нього трудові обов`язки за професією гірника-прохідника і практичні навчання не проходив, з наказом ознайомлений не був.

При цьому, позивач звертає увагу, що наказ №5059 про проходження практичного навчання в період з 06.11.2017 по 30.12.2017 викладено у грудні - 11.12.2017 про дії, що розпочинаються на початку листопада.

Так, стороною відповідача на спростування доводів Позивача суду були надані наступні письмові докази:довідка про доходи ОСОБА_1 за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 (а.с.99); копії розрахункових відомостей за видами виплат за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 (а.с.31-32, 113); довідка №160 від 07.05.2021 (а.с.34); копія наказу №5059 від 11.12.2017 про проведення практичного навчання підривників ш. «Ювілейна» (а.с.33); копія колективного договору ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» 2013-2014р.р. (а.с.35-86); копії наказів №2822 від 11.07.2017, №3500 від 19.08.2017; №ЕСБ_ОТ05820 від 22.07.2017, №4399 від 24.10.2017, №ЕСБ_ОТ06926 від 07.10.2017 (а.с.123-126); додаткові письмові пояснення від 13.01.2022, де відповідачем наведені розрахунки середнього заробітку позивача, починаючи з травня місяця 2017 року по грудень 2017 року включно (а.с.135-138), окрім того в судовому засіданні 30.11.2021 року провідний бухгалтер ПрАТ «СУХА БАЛКА» ОСОБА_3 надала суду пояснення щодо нарахування ОСОБА_1 заробітної плати у спірний період.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач, вказуючи на незаконність наказу №5059 від 11.12.2017 (його фіктивність- виданий «заднім числом», наказ не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003), доказів його скасування суду не надав, вимог про визнання його незаконним та скасування не заявляв, а відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується, оскільки ОСОБА_1 належними та допустимими доказами суду не доведено, що у листопаді 2017 року відповідачем йому була недоплачена заробітна плата, тоді, як доказами наданими стороною відповідача спростовані вимоги заявлені у позові.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: