Справа № 226/772/22
Справа № 226/772/22
Провадження № 2/226/407/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Григор О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, в обґрунтування якого вказала, що 17.08.2010 вона уклала з відповідачем шлюб, під час якого вона отримала другу групу інвалідності за загальним захворюванням (онкологія). З 10.05.2022 інвалідність встановлена довічно. У зв`язку з хворобою вона змушена постійно проходити лікування в м.Києві. Але її чоловік не надає їй зовсім ніякої матеріальної допомоги на її лікування та на її утримання, не підтримує морально в її складній ситуації та взагалі пішов з родини. Відповідач отримує гідну пільгову пенсію за віком та регрес, отже має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Вона ж отримує пенсію в сумі 2300 грн та заробітну плату у ВП «Шахта «Капітальна», розмір якої є мінливим, оскільки складається в основному з лікарняних, бо з 20.01.2022 по 09.05.2022 вона була на лікарняному у зв`язку з операцією на нирці. Починаючи з травня 2022 року вона змушена проходити постійне лікування кожні три тижні в м.Києві, витрачаючи кошти на проїзд з місця свого постійного проживання до м.Дніпро та з м.Дніпро до м.Києва в обидві напрями в розмірі майже 600 грн та 1500 грн. Більш того вона потребує повноцінне харчування та ліки. Їх малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з нею, змушена їздити разом з нею до м.Києва, що вимагає від неї подвійних вимог на проїзд. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь та утримання аліменти у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 надав відповідь на позовну заяву, в якій вказав, що він дійсно отримує пільгову пенсію за віком (шахтарську) та регресні виплати у зв`язку із професійним захворюванням в загальній сумі 43000 грн. Під час шлюбу він також отримав третю групу інвалідності й також потребує у зв`язку із захворюванням повноцінного харчування та медикаментозного і санаторно-курортного лікування, знаходиться на обліку у невролога. Окрім того він згідно із рішенням суду сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 й продовжує самостійно погашати кредити, отримані ним у фінансових установах на лікування позивача. Позивач має щомісячний доход в сумі 11500 грн. Також він щомісячно допомагав їй коштами в залежності від можливості та необхідності. Посилаючись на ст.75 СК України та правові позиції Верховного Суду, звертає увагу на те, що право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим законом, наразі це 2027 грн, та має потребу в матеріальній допомозі. Оскільки отриманий позивачем дохід забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно із ухвалою суду від 27.07.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Сторони та їх представники до суду не з`явилися, про час і місце проведення судового засіданні повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Павлова О.О. спрямували до суду заяву про відмову від позовних вимог на підставі ст.255 ЦПК України, яку просили розглянути в їх відсутність. При цьому позивач вказала, що з наслідками відмови від позову, передбаченими ч.2 ст.256 ЦПК України, вона ознайомлена і ці наслідки їй зрозумілі.

Суд вважає, що заява позивача про відмову від позовних вимог підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Також відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За приписами п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Частиною другою цієї статті регламентовано, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Беручи до уваги наведені норми закону, те, що заява позивача не суперечить закону і не порушує нічиї права, свободи та інтереси, наслідки відмови позивачу зрозумілі, суд вважає за необхідне прийняти відмову позивача від позову і закрити провадження по справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.49, 206, 255, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ж.Є.Редько