Справа № 450/3203/21 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/809/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Шали Р.М. представника позивачки ОСОБА_1 ;

Феданяка Р.В. представника Давидівської сільської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області № 3147-40/2019 від 05 квітня 2019 року (в подальшому «оскаржуване рішення сільської ради») в частині вилучення з користування ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що21 березня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Давидівської сільської ради з заявою, в якій просив вилучити з його користування земельну ділянку площею 0,25 та для ведення особистого селянського господарства в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області. Оскаржуваним рішенням сільської ради було, зокрема, вилучено з користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області, про яке позивачі дізналися лише 25.06.2021 року - після отримання позивачкою витягу з цього рішення, що підтверджується підписом позивачки у реєстрі виданих рішень сільської ради від 05.04.2019 року. Позивачі вважають, що оскаржуване рішення сільської ради порушує їхні права, як членів сім`ї заявника ОСОБА_4 (а.с. 2-4, 69-71).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 95-99).

Дане рішення оскаржив представник позивачки ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що позивачі проживають однією сім`єю з заявником (третьою особою) ОСОБА_4 , однак останній подання заяви до сільської ради про вилучення у нього з користування будь-якої земельної ділянки з позивачами не погоджував.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази про надання ОСОБА_4 земельної ділянки, яку було вилучено з його користування оскаржуваним рішенням сільської ради (а.с. 104-109).

Позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 подали до суду заяви про приєднання до апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача (сільської ради), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення «сільська рада діяла в межах визначених законом повноважень».

Колегія суддів вважає, що вищенаведені висновки судом зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а відтак такі не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з оскаржуваного рішення сільської ради, ухвалюючи його та вилучаючи з користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га, сільська рада керувалася наступними статтями Земельного кодексу України:

-12 «Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин»;

-141 «Підстави припинення права користування земельною ділянкою»;

-142 «Добровільна відмова від права власності або права постійного користування земельною ділянкою» (а.с. 13).

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, при ухваленні оскаржуваного рішення сільська рада користувалася взаємовиключними нормами матеріального права, а саме: які регламентують припинення права користування земельною ділянкою (ст. 141) та які регламентують відмову від права власності або права постійного користування земельною ділянкою (ст. 142).

За змістом частини 1 статті 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

На заперечення доводів позовної заяви (а в подальшому і апеляційної скарги) відповідачем не було подано до суду жодного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яким би ОСОБА_4 було надано у власність та (чи) у користування будь-яку земельну ділянку, а також будь-якого правовстановлюючого документа на таку земельну ділянку.

Як вбачається з пояснень представника відповідача в ході апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення сільської ради було ухваленим фактично лише на підставі однієї заяви ОСОБА_4 без долучення до неї будь-яких документів за допомогою яких можна було б індифікувати цю земельну ділянку та визначити права згаданого заявника на неї.

На переконання колегії суддів, за вищенаведених обставин в їх сукупності сільська рада не вправі була ухвалювати рішення про вилучення з користування ОСОБА_4 земельної ділянки з невідомим її місцем знаходження та без визначення правового статусу цієї земельної ділянки, а відтак приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення сільської ради.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2022 рокускасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимогиОСОБА_1 і ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області № 3147-40/2019 від 05 квітня 2019 року в частині вилучення з користування ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства в с. Волиця Пустомитівського району Львівської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 09 серпня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.