Єдиний унікальний номер справи 336/5265/22
Номер провадження 2/336/3850/2022
У Х В А Л А

13.10.2022 м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Карабак Л.Г., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Бернацього Івана Вікторовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до Поляковської- ОСОБА_2 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини та зобов`язати передати малолітню дитину батькові для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання,

В С Т А Н О В И Л А:

11.10.2022 позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Бернацього І.В. звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати незаконним утримання на території України малолітньої дитини та зобов`язати передати малолітню дитину батькові для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання.

Одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітній дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетинати кордон України до закінчення розгляду справи за позовною заявою ОСОБА_5 .

Заява обґрунтована тим, що відповідач незаконно вивезла малолітню дитину ОСОБА_6 з території Королівства Данії на територію України та утримує її там незаконно.

Зазначає. що так як позивач подає позовну заяву у зв`язку з незаконним перетином кордону та вивезенням його дружиною дитини за кордон це свідчить про те, що дійсно є ризик повторної спроби вивезення дитини за кордон. Це підтверджується запитом про повернення дитини до центрального органу державної влади Королівства Данії, де вказано про відомості, надані поліцією Східної Ютландії, щодо знаходження відповідача з дитиною на вокзалі м. Орхуса (місто у Королівстві Данія), після чого відповідача з дитиною було помічено на території України. Також позивач звернувся до Сімейного суду у Данії, який виніс рішення про тимчасову одноособову опіку над дитиною ОСОБА_7 . ОСОБА_5 , що свідчить про законні права та інтереси позивача як піклувальника. У зв`язку з цим відповідач, довідавшись про дану позовну заяву може спробувати самостійно виїхати з дитиною на територію третьої держави або попросити будь-яку іншу близьку особу перевезти дитину звідки рішення: суду буде виконати або неможливо, або вкрай проблематично.

Вважає за необхідне враховувати співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з рішенням за номером справи 2022-35582 Сімейного суду відповідно до якого ОСОБА_5 має тимчасове право на опікунство спільної дитини з відповідачем ОСОБА_8 та діє до тих пір, поки остаточна угода або рішення не буде виконано.

Керуючись ч.1 ст.153 та ч.13 ст.7 ЦПК України заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви, одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд вирішуючи питання про забезпечення позову, має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом заборони виїзду дитини за кордон позивач стверджує, що відповідачка має намір вивезти її за кордон України, однак доказів на підтвердження вказаного не надає.

Відтак наразі стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачкою дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

Більш того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що Законом України від 15.08.2022 № 2500-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України постановила затвердити Указ Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 № 179 внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України. Постановлено серед іншого, що виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється безнотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/ документів, що містять відомості про особу, визнаних Держприкордонслужбою.

Спрощена процедура перетину державного кордону обумовлена ризиками для життя та здоров`я цивільного населення у зв`язку з введенням воєнного стану, а тому, на думку суду, у разі початку активних бойових у регіоні проживання дитини, наявність заборони щодо її виїзду за кордон, не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини й нестиме загрозу для її благополуччя та життя.

Аналізуючи викладені обставини, приймаючи до уваги норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки доводів наданих заявником щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, зокрема з огляду на якнайкращі інтереси дітей, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.149-159 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Бернацього Івана Вікторовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини та зобов`язати передати малолітню дитину батькові для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Л.Г.Карабак