КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/9438/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Правекс банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 916-008/06Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 71000 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних та з кінцевим терміном погашення 21 листопада 2031 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, за вище вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 21 листопада 2006 року був укладений договір поруки № 916/008/06Р, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалася нести солідарну відповідальність за кредитним договором № 916-008/06Р від 21 листопада 2006 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконуються належним чином умови кредитного договору, забезпечені порукою, позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 50118,47 доларів США, витрати по сплаті судового збору 19339,03 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року позовні вимоги АТ «Правекс Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 916-008/06Р від 21.11.2006 у розмірі 50 118,47 доларів США, з яких: 41 052, 21 доларів США - кредит, 9066,26 доларів США - відсотки. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» судовий збір в розмірі 9 669 грн. 51 коп. з кожної.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не надано, а судом першої інстанції не зазначено докази щодо факту отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 71 000 доларів США. Апелянт також вважає, що розрахунок заборгованості не відповідає вимогам первинного документу, встановленим ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а також його було підписано представником позивача, яка не мала права його підписувати.

Вказано, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції відсутні будь-які розрахунки на підставі яких суд прийняв рішення про наявність заборгованості в заявленій позивачем сумі.

Також апелянт наголошує, що ОСОБА_1 було надано до суду докази сплати кредиту на загальну суму 93 981,85 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзив від позивача у справі на апеляційну скаргу не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити.

Представник позивача у справі до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 239-240 т.2).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 21 листопада 2006 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 916-008/06Р, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит для споживчих цілей у сумі 71000 доларів США зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 21 листопада 2031 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання згідно з даним договором. Також, відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості в розмірі 237 доларів США.

За умовами п. 2.1 Кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси банку.

Позивачем в повному обсязі виконано умови кредитного договору, а саме видано ОСОБА_1 кошти в розмірі 71000 дол. США.

В забезпечення взятих ОСОБА_1 на себе зобов`язань, що виникають з кредитного договору, між позивачем та ОСОБА_3 21 листопада 2006 року був укладений Договір поруки № 916/008/06Р, за умовами якого, у відповідності до п. 1.1. договору у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За наданими суду доказами вбачається, що станом на 28 листопада 2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором 916-008/06Р від 21 листопада 2006 року становить 50 118 доларів США 47 центів, з яких: 41 052,21 дол. США - кредит; 9 066,26 дол. США - відсотки.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем у справі належними та допустимими доказами доведено факт укладення кредитного договору із відповідачкою ОСОБА_1 та договору поруки із відповідачкою ОСОБА_3 , також суд визнав доведеним факт виконання позивачем свої зобов`язань по видачі позичальнику суми кредиту в розмірі 71000 доларів США, та часткове виконання відповідачкою ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань в частині повернення суми кредиту в розмірі 41 052,21 дол. США та сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9 066,26 дол. США, а тому стягнув вказані кошти в судовому порядку на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що банк належно виконав свій обов`язок, надавши передбачені договором кошти в кредит, а боржник та поручитель взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконували у межах визначених договором кредиту та договором поруки строки, належних доказів на спростування приведеного банком розрахунку заборгованості не надали, суд першої інстанції, обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши заявлену банком заборгованість солідарно з відповідачів.

Перевіряючи доводи апелянта про ненадання позивачем належного доказу щодо видачі суми кредиту у розмірі 71000 доларів США в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» колегія суддів враховує наступні обставини справи.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідачка у справі ОСОБА_1 , заперечуючи проти доводів поданої позивачем позовної заяви та доданого до позову розрахунку суми заборгованості подала копії квитанції про внесення банку грошових коштів на виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, таким чином фактично погодилася із тим, що банк свої зобов`язання в частині видачі коштів виконав та видав їй передбачену умовами договору суму кредиту.

Також колегія суддів враховує ті обставини, що відповідачка у справі ОСОБА_1 зверталася у березні 2020 року до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, у справі №753/5548/20 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постановою КЦС ВС від 30 листопада 2021 року зазначені судові рішення залишені без змін.

Посилання апеляційної скарги на ненадання банком оригіналу заяви про видачу кредитних коштів та недоведеність видачи кредиту боржнику, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки із матеріалів справи вбачається, що сторони укладаючи кредитний договір погодили графік повернення позичальником отриманих у кредит коштів в частині сплати ОСОБА_1 суми отриманого кредиту в розмірі по 237 доларів США щомісячно до 10 числа наступного місяця ( п. 4.1 Кредитного договору ) і вказані обставини підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості, в якому зазначено, що саме в такому розмірі позичальником сплачувалася/поверталася сума отриманого кредиту, починаючи з грудні 2006 року до грудня 2009 року, а в подальшому позичальником сплачувалася сума в розмірі 239 доларів США в місяць до січня 2014 року, що повністю узгоджується із позицією відповідачки ОСОБА_1 , яка на підтвердження часткового виконання взятих на себе зобов`язань надала до суду копії квитанцій про погашення суми кредиту та процентів за користування станом до 04 березня 2014 року.

Разом із тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що банком визнано погашення ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по поверненню отриманої суми кредиту в розмірі 29947, 49 доларів США останній платіж направлений на погашення суми кредиту позичальником здійснено згідно вказаного розрахунку 05 лютого 2015 року в розмірі 5,71 доларів США. Також банком визнається факт часткового виконання позичальником суми сплачених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 55574,21 доларів США, при цьому останній платіж позичальником по сплаті суми процентів здійснено 05 лютого 2015 року в розмірі 424,29 доларів США, після чого відповідачка ОСОБА_1 в односторонньому порядку припинила виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню суми отриманого кредиту та сплаті процентів за користування вказаними коштами.

Перевіряючи доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції наданих нею доказів про сплату отриманого кредиту та процентів колегія суддів враховує, що апелянтом не зазначено, які конкретні квитанції не враховані банком при здійсненні розрахунку заборгованості за кредитом при тому, що банком в розрахунку визнано факт погашення суми кредиті в розмірі 29947, 49 доларів США та суми сплачених відсотків в розмірі 55574,21 доларів США та містяться відомості про внесення коштів аж до 05 лютого 2015 року, в той час як відповідачкою ОСОБА_1 надано копії квитанцій, останній платіж по яких зазначений 11 березня 2014 року ( а.с. 77 т.2).

Крім того, перевіряючи доводи апелянта про підтвердження факту виконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів на загальну суму 93981,85 доларів США, що на її думку підтверджується копіями наданих квитанцій (а.с. 4-79 т.2), колегія суддів виходить із того, що зазначені докази не свідчать про повне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, оскільки надані квитанції подані в декількох дублікатах за один і той же платіж ( а.с. 17, 18, 19, 20, 24, 25, 39, 40, 60,65,67, 67 зв.б.). Частина наданих квитанцій не є доказом сплати кредиту, а свідчать лише про операції, пов`язані із здійснення валютно-обмінних операцій (а.с. 16, 21 зв.б., 22 зв. б., 30, 30 зв.б., 31, 32, 33, 34 ,37 46). Частина квитанцій стосується поповнення ОСОБА_1 поточного рахунку № НОМЕР_1 , який є відмінним від рахунку, на який здійснювалися погашення суми отриманого кредиту, частина квитанцій стосується сплати ОСОБА_1 збору із фізичних осіб за придбання валюти, що не відноситься до цільового призначення сплати заборгованості за кредитним договором, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши оцінку усім наданим сторонами доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність існування між сторонами кредитних правовідносин, а також наявність у боржника заявленої банком заборгованості, за яку поручився заявник. При цьому, ним не доведено відсутність у боржника заявленої банком заборгованості, чи її погашення ним у повному обсязі, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на те, що підстав для зміни судового рішення не має, тому і перерозподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не проводиться

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв