ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2206/19Головуючий у 1-й інстанції Садомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/167/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта, Музики Р.,

представника відповідачів адвоката Андрусенка І.Я.

державного нотаріуса Бучацької державної нотконтори

представника Гайдуцького М.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду від 10 грудня 2021 року (постановлену суддею Содоморою Р.О., дату складення повного тексту не зазначено) у цивільній справі №595/2206/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Бучацької державної нотаріальної контори про визнання недійним заповіту та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Бучацької державної нотаріальної контори про визнання заповіту складеного його батьком ОСОБА_5 05 серпня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори Максимович Л.В., зареєстрованого за №847, недійсним. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту шляхом позбавлення відповідачів права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 після смерті якого він звернувся із заявою про прийняття спадщини. В подальшому йому стало відомо, що наявний заповіт, який вчинений батьком на його користь та користь відповідачів. Зазначає, що даний заповіт є таким, що не вчинений за життя заповідача ОСОБА_5 , оскільки дані в Спадковий реєстр не внесені за життя заповідача. У заповіті не вказано повністю місця та часу його складання, копія заповіту нерозбірлива, не відповідає загальному вигляду заповіту. Заповіт підписаний не батьком, а іншою особою, однак за загальним правилом вчинення такого правочину, як заповіт, через представника не допускається. За життя батько не мав жодних фізичних вад, які б не дозволяли йому власноручно підписати будь-які документи. Поведінка відповідачів є суперечливою, оскільки попередньо вони подавали заяву про прийняття спадщини, зверталися з позовом до суду про усунення його від спадкування та в правоохоронні органи стосовно шахрайства з його сторони. Вважає, що відсутність волевиявлення заповідача ОСОБА_5 , невідповідність заповіту встановленій законом формі та посвідчення заповіту з порушенням Положення «Про Спадковий реєстр», ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказують на наявність підстав для визнання заповіту недійсним.

Рішенням Бучацького районного суду від 10 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтувань позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Андрусенко І.Я. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначив, що позивач з 1996 року проживав за кордоном і лише до дня смерті батька один раз приїжджав в Україну (у 2006 або 2007 році), а тому покійний весь час підтримував тісні зв`язки із своїм племінником ОСОБА_2 (сином сестри), з яким він проживав на одному подвір`ї, останній займався його похороном. ОСОБА_5 неодноразово говорив, що не підтримує зв`язків з сином ОСОБА_6 і син навіть не приїжджав на похорон батька. В заповіті зазначено дату та місце вчинення заповіту 5 серпня 2014 року, місто Бучач; відсутність години і хвилини мало б значення у разі складення в той самий день іншого заповіту у іншого нотаріуса. Позивач не надав доказів, що відомості про посвідчення заповіту не були внесенні до Спадкового реєстру. Зміст заповіту у копії повністю відтворено та відповідає оригіналу. ОСОБА_5 у 2014 році займався будівництвом приміщення і травмував руку тому не міг самостійно підписати заповіт, що підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_7 , який товаришував з покійним і підписував заповіт; ОСОБА_8 , яка прибирала в будинку покійного, готувала їжу. Правила ведення нотаріального діловодства передбачають присутність свідків під час вчинення нотаріальних дій лише у разі коли особа не може особисто прочитати заповіт, тому потреби в присутності двох свідків не було, оскільки ОСОБА_5 самостійно прочитав заповіт. Зазначена нотаріусом причина неможливості підписати особисто заповіт - травма руки передбачена Міжнародним класифікатором хвороб, є фізичною вадою та відноситься до класу Х1Х травми, отруєння та деякі інші дії зовнішніх факторів. В діях відповідачів не має суперечливої поведінки, тому що вони звертались із заявою про прийняття спадщини, а звернення з позовом про усунення позивача від спадкування надавало б їм можливість успадкувати спадкове майно заповідача за законом, яке не охоплене змістом заповіту. Добровільне волевиявлення ОСОБА_5 підтвердив свідок ОСОБА_7 і заповідач з часу складення заповіту 5 серпня 2014 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 своєї волі не змінював і за змістом заповіту залишив своєму синові значно більшу частину майна - двоповерховий будинок та нежитлове приміщення магазину у самому центрі міста Бучач.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та зіслався на обставини викладені в ній.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнав, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін та врахувати доводи зазначені у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав та пояснив, що у серпні 2014 року його мати приїхала із-за кордону і в родинному колі відбулась розмова щодо спадкування частини квартири, яка була приватизована його бабцею та заповідачем на другому поверсі двоповерхового будинку та невеликого приміщення під цією частиною квартири після чого ОСОБА_5 склав заповіт. Поряд на подвір`ї заповідач збудував двоповерховий будинок площею близько 300 кв.м., в якому сам проживав та був власником великого нежитлового приміщення в центрі міста Бучач, які за змістом заповіту заповів своєму сину, позивачу у справі.

Державний нотаріус Бучацької державної нотаріальної контори апеляційної скарги не визнала та суду пояснила, що заповіт був складений відповідно но норм чинного законодавства. Втрата оригіналу заповіту не є підставою для усунення від спадкування, копія наявна у державній нотаріальній конторі відповідає всім нормам Закону. Посвідчення заповіту у присутності свідків може бути за бажанням заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт. Проте, ОСОБА_5 міг сам прочитати заповіт, однак з огляду на травму руки доручив підписання заповіту ОСОБА_7 . Зміни про зазначення години та хвилини посвідчення заповіту набрали чинності пізніше, а місцем вчинення заповіту було приміщення нотаріальної контори.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційна скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, який був складений ним 05 серпня 2014 року і посвідчений державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори.

Згідно вказаного заповіту ОСОБА_5 зробив розпорядження, яким належний йому на праві власності цех напівфабрикатів (нежитлове приміщення), що знаходиться по АДРЕСА_1 та належну йому частину квартири АДРЕСА_2 заповів в рівних частинах своїй рідній сестрі ОСОБА_3 , своєму рідному братові ОСОБА_4 та своєму племіннику ОСОБА_2 . Усе решту майно, що буде належати спадкодавцю на день смерті він заповів своєму синові ОСОБА_1 .

Заповіт складений ОСОБА_5 5 серпня 2014 року в приміщенні Бучацької державної нотаріальної контори і у зв`язку із травмою руки заповідача за його дорученням, у його та нотаріуса присутності підписано ОСОБА_7 ; до підписання прочитано у голос заповідачем ОСОБА_5 .

Заповіт зареєстровано державним нотаріусом Бучацької державної нотаріальної контори в Спадковому реєстрі 05.08.2014 року за номером 847, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60231206.

Згідно квитанції № 600 від 05.08.2014 ОСОБА_5 сплатив за оформлення заповіту державне мито в сумі 0,85 грн.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 відмовилися на користь племінника померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копіями вказаних заяв.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_5 прийняли шляхом подачі заяви про прийняття спадини до Бучацької державної нотаріальної контори.

Згідно висновку експерта за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів № 3135 від 12.07.2021 підпис від імені ОСОБА_7 та рукописні записи « ОСОБА_7 записано вірно» в заповіті від імені ОСОБА_5 датованому 5 серпня 2014 року, посвідченому та зареєстрованому в реєстрі за номером № 847 державним нотаріусом Бучацької нотаріальної контори Максимович Л.В., виконано в період 2014-2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання заповіту нікчемним (недійсним) та застосування наслідків недійсності заповіту.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За частиною 4 ст.207 ЦК, якщо заповідач у зв`язку з хворобою або через фізичну ваду не може підписати заповіт власноручно, за його дорученням текст заповіту у його присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (яка діяла із змінами та доповненнями на час посвідчення спірного заповіту) визначала порядок посвідчення заповітів. В п.1.8, глави 3, 2-го розділу вказаної Інструкції зазначено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Згідно розділу 2го, глави 1, п.2, п.п.2.1,2.2 Інструкції письмові правочини, що посвідчуються нотаріально, виготовляються нотаріусом не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у матеріалах нотаріальної справи. Усі примірники підписуються учасниками правочину та мають силу оригіналу, у тому числі примірник, який зберігається у справах нотаріуса.

Встановивши, що заповіт складено ОСОБА_5 5 серпня 2014 року в приміщенні Бучацької державної нотаріальної контори, зареєстровано в Спадковому реєстрі та підписано свідком ОСОБА_7 у зв`язку з травмою руки заповідача суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що в заповіті не зазначено часу та місця вчинення заповіту не заслуговують уваги суду, оскільки спростовуються змістом заповіту, в якому зазначено дату вчинення заповіту 5 серпня 2014 року та місце вчинення місто Бучач. Зазначення місця вчинення заповіту, зокрема вулиці може мати місце у разі посвідчення заповіту поза межами приміщення нотаріальної контори. Судом встановлено, що заповіт посвідчувався в приміщенні Бучацької державної нотаріальної контори, зареєстрований у Спадковому реєстрі та алфавітній книзі обліку заповітів. Судом також встановлено, що у зв`язку з травмою руки у заповідача заповіт підписано свідком ОСОБА_7 з яким ОСОБА_5 тривалий час (25 років) товаришував та разом працювали. Не зазначення в заповіті години та хвилини посвідчення заповіту не мають правового значення для вирішення спору, оскільки заповідачем інші заповіти не складались.

Посилання апелянта на те, що заповіт повинен був бути посвідченим в присутності двох свідків колегія не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог частини 2 статті 1248 ЦК України залучення двох свідків є обов`язковим у разі бажання заповідача або неможливості заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт. Підпис заповіту свідком у зв`язку з травмою руки заповідача у його присутності не свідчить про вчинення заповіту через представника.

Твердження апелянта про те, що заповідач не мав фізичних вад та міг власноручно підписати заповіт, оскільки в той час підписував звітні документи і накладні як ФОП ґрунтуються на припущеннях та спростовуються поясненнями допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та поясненнями державного нотаріуса. Позивач не надав суду доказів про те, що заповідач ОСОБА_5 у серпні 2014 року на час складання заповіту власноручно підписував вказані ним документи.

Звернення відповідачів до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та до суду з позовом про усунення позивача від спадкування, що на думку апелянта свідчить про суперечливу поведінку відповідачів, не має правового значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року)

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не довів, що заповіт було складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення та що волевиявлення заповідача не було вільним. Заповідач після складення заповіту 5 серпня 2014 року до дня смерті не змінював заповіту та не складав іншого.

За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389-390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бучацького районного суду від 10 грудня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: