Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судових засідань - Бокотей А.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Ворона М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національне бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами про визнання незаконним наказу про звільнення, визнання незаконним наказу про переведення на іншу посаду, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

1.до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» , місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Собранецька, 145 (далі - відповідач або ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород»), у якій позивач просить суд:

1.1.визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» №89/о від 20.07.2022 про переведення позивача з керівної посади заступника директора аеропорту з виробництва(ЗДАВ) на нижчу посаду - інженера з експлуатації повітряних суден;

1.2.визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» 08.08.2022 року № 99/о про звільнення позивача;

1.3.поновити позивача на посаді заступника директора з виробництва Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» з дня звільнення, відповідно до штатного розпису підприємства;

1.4.виплатити позивачу ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні накази про переведення на іншу посаду, а також про звільнення з роботи є протиправними та підлягають скасуванню, зважаючи на те, що підстав для його переведення з посади заступника директора з виробництва ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» не було.

3.Вказує на те, що позивач станом не може нести відповідальність за інцидент з літаком Ан-12Б UR-11316, який відбувся на території аеропорту, оскільки ОСОБА_1 перебував у черговій відпустці та на лікарняному з 09.06.2022.

4.Звертає увагу суду на те, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача стала його відсутність на роботі 04.08.2022, однак інженер з експлуатації повітряних суден служби наземного інженерно-авіаційного забезпечення польотів (далі - СНІАЗП) працює за графіком роботи зміни. Своєю чергою, жодні графіки роботи СНІАЗП або накази про регламент роботи до відома позивача не доводилися. Більше того, відповідні накази керівництвом аеропорту взагалі не затверджувалися та не видавалися.

5.Зауважує про те, що акт про відсутність позивача на роботі 04.08.2022 підписано лише трьома особами, хоча, як слідує зі змісту акта, останній мав бути підписаний чотирма особами.

6.Представник позивача посилається те, що невихід позивач на роботу 04.08.2022 зумовлений тим, що позивач за вказівкою старшого зміни ОСОБА_3 повинен був відчергувати зміну замість ОСОБА_4 у зв`язку з виходом останнього у відпустку. При цьому, як стверджує представник позивача, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що вказані обставини з приводу його виходу на зміну 5-6 серпня 2022 року замість ОСОБА_4 були погоджені з керівництвом.

7.Також представник позивача зазначає про те, що відповідачем жодних службових розслідувань за фактом відсутності позивача на роботі 04.08.2022 не проводилося.

8.Окрім цього, представник позивача покликається на те, що наказ про звільнення позивача з роботи з огляду на прогул підписано неуповноваженою особою, зважаючи на те, що підписантом відповідного наказу може бути лише директор підприємства, а не особа, яка тимчасово виконує його обов`язки.

9.Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що згідно з частиною 2 статті 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

10.20.10.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення, у яких він позовні вимоги підтримав. Пояснення обґрунтовані тим, що у період з 09.06.2022 по 20.07.2022 він перебував у відпустці.

11.Наказ третьої особи стосується лише створення комісії по розслідуванню авіаційного інциденту та не має правового значення для відповідальності позивача.

12.Вважає, що обставини, які викладені у службовій записці ОСОБА_5 не відповідають дійсності.

13.Звертає увагу суду на те, що не являється суб`єктом відповідальності за неналежність функціонування служби аварійно-рятувального та протипожежного забезпечення польотів.

14.26.10.2022, 27.10.2022 та 09.11.2022 до суду від третьої особи надійшли пояснення, у яких третя особа просила ухвалити рішення по суті спору на розсуд суду. При цьому представник третьої особи повідомив, що Національне бюро з розслідування аварійних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами являється експертною установою з розслідування авіаційних подій та бере участь у технічному розслідування. Між тим, звіт і матеріали технічного розслідування не можуть використовуватися для встановлення вини або відповідальності інших осіб. Представник третьої особи зауважив, що нормами Повітряного кодексу України передбачено необхідність окремого проведення службового розслідування.

15.У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити повністю.

16.У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

17.У судове засідання третя особа явку уповноваженого представника не забезпечила, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

ІІ. Рух справи

18.Ухвалою від 19.08.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

19.Ухвалою від 19.08.2022 суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій.

20.Ухвалою від 26.08.2022 суд витребував додаткові докази.

21.Ухвалою від 07.09.2022 суд залишив заяву представника відповідача про відвід без розгляду.

22.Ухвалою від 21.09.2022 суд залучив Національне бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

23.Ухвалою від 26.10.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання представника позивача та представника відповідача про допит свідків.

24.Ухвалою від 26.10.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справи до судового розгляду по суті.

25.Ухвалою від 23.11.2022 суд частково задовольнив клопотання представника позивача та витребував додаткові докази.

ІІІ. Фактичні обставини справи

26.Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.Згідно з публічно доступних відомостей відповідач є комунальним підприємством, яке здійснює допоміжне обслуговування авіаційного транспорту (КВЕД 52.23).

28.Як убачається з фактичних обставин справи та підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач перебували у трудових правовідносинах.

29.Так, наказом відповідача від 31.07.2018 №69/о позивача прийнято на роботу на посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника служби авіаційної безпеки ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» на підставі заяви ОСОБА_1 про прийом на роботу.

30.Позивача згідно із зазначеною заявою 01.08.2018 ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором.

31.26.07.2021 позивач подав заяву на ім`я директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» ОСОБА_6 про переведення з посади заступника директора з ЕНС на посаду заступника директора аеропорту із виробництва з 26.07.2021.

32.Відповідно до виписки із наказу №85/о від 26.07.2021 позивача, починаючи від означеної дати, переведено на посаду заступника директора аеропорту із виробництва.

33.У матеріалах справи наявна посадова інструкція заступника директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород», зі змістом якої позивач ознайомився 11.08.2021, що підтверджується його підписом на останній сторінці відповідної інструкції.

34.За змістом посадової інструкції заступник директора з виробництва ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» призначається на посаду та звільняється з неї наказом директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» з дотриманням вимог чинного законодавства України про працю.

35.Пунктом 1.3. аналізованої посадової інструкції визначено, що заступник директора з виробництва організовує, контролює та координує діяльність служб наземного інженерно-авіаційного забезпечення польотів (СНІАЗП), організації перевезень (СОП), пошуково-рятувального забезпечення польотів (СПРЗП) та групи ремонту обладнання радіотехнічного забезпечення зв`язку (ГРОРЗЗ).

36.Положення посадової інструкції детермінують ряд контрольних повноважень заступник директора з виробництва, у відповідності до яких він контролює (1)розроблення керівниками підрозділів та здійснення ними заходів щодо підготовки інженерно-технічного складу підприємства підрозділів СНІАЗП, СОП, СПРЗП ГРОРЗЗ; (2)організацію наземного обслуговування авіаційної техніки, облік та аналіз причин відмов або несправностей техніки та засобів діагностування і наземного обслуговування; (3)організацію керівниками своєчасного вивчення і виконання керівних документів, подачу ними установленої звітності; (4)дотримання працівниками підприємства правил і норм охорони праці, виробничої і трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку.

37.Крім того, заступник директора з виробництва уповноважений підводити підсумки роботи в підрозділах, надавати оцінки якості ТО AT, розглядати випадки порушень, впроваджувати передовий досвід, прогресивні методи та засоби обслуговування авіаційної техніки.

38.У відповідності до пунктів 4.1-4.4 заступник директора з виробництва несе відповідальність за забезпечення безпеки польотів (БП), що залежить від якісного наземного обслуговування повітряних суден і пасажирів та системи забезпечення БП в аеропорту; правильність оформлення працівниками служб встановленої звітної документації; трудову дисципліну в підрозділах СНІАЗП, СОП, СТТРЗП, ГРОРЗ; виконання в повному обсязі даної посадової інструкції.

39.Наказом відповідача №89/о від 20.07.2022 позивача з 21.07.2022 переведено із посади заступника директора з виробництва на посаду інженера з експлуатації повітряних суден із збереженням середньої заробітної плати за попередньою посадою. Як слідує з тексту згаданого наказу відповідача, метою його прийняття вказано необхідність покращення керівного складу під час воєнних дій. Поряд із цим, наказ відповідача №89/о від 20.07.2022 ґрунтується на (1)наказі Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами; (2)висновків комісії з розслідування; (3)службової записки начальника САРПЗП ОСОБА_5 про помилки в роботі служби та виявлені недоліки, допущені позивачем за час роботи на посаді заступника директора з виробництва ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород».

40.У службовій записці начальника САРПЗП ОСОБА_5 вказується про те, що відповідно до висновків комісії з розслідування аварійної події, яка сталася 01.07.2022, службою АРПЗП ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» були допущені суттєві помилки, що потребують пояснення: (а)під керівництвом заступника з авіаційного виробництва (ЗДАВ) ОСОБА_1 взагалі не проводилися практичні навчання з особовим складом САР.ПЗП; (б)під керівництвом ЗДАВ ОСОБА_1 служба АРПЗП взагалі залишилась без устаткування, пожежного автомобілю, втратила службові приміщення та гараж; (в)періодично ОСОБА_1 , перебуваючи у неадекватному стані на робочому місці, неодноразово висував вимоги до працівників служби, які суперечать службовим нормам та посадовим інструкціям, що згодом призвело до виявлення суттєвих помилок у роботі служби АРПЗП під час аварійної події з повітряним судном.

41.У матеріалах справи наявна копія наказу Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами «Про розслідування серйозного інциденту літака АН-12Б UR-11316» від 02.07.2022 №18 про створення робочої групи та доручення їй проведення розслідування серйозного інциденту літака АН-12Б UR-11316.

42.Водночас згідно з листом від 02.09.2022 №1.2-1.4/220 Національне бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами повідомило про те, що наказ від 02.07.2022 №18 не видавався.

43.До зазначеного листа державної організацією, відповідальною за розслідування пригод з цивільними повітряними суднами, долучено копію наказу «Про розслідування серйозного інциденту літака АН-12Б UR-11316» від 02.07.2022 №27, зміст якого тотожний положенням наказу від 02.07.2022 №18.

44.Правовий статус позивача за посадою, на яку його перевели, унормований, з-поміж іншого, посадовою інструкцією інженера з експлуатації повітряних суден служби наземного інженерно авіаційного забезпечення польотів №05/20-05 від 10.08.2021.

45.Факт ознайомлення з останньою та обізнаність із її змістом позивачем визнається, що підтверджується письмовими поясненнями останнього від 09.08.2022.

46.Відповідно до пункту 1.2. посадової інструкції інженера з експлуатації повітряних суден служби наземного інженерно авіаційного забезпечення польотів підпорядковується безпосередньо начальнику СНІАЗП та перебуває в оперативному підпорядкуванні провідного інженера з експлуатації повітряних суден.

47.Пунктом 1.5. посадової цієї ж інструкції передбачено, що інженера з експлуатації повітряних суден працює по графіку роботи зміни СНІАЗП.

48.Питання взаємовідносин (зв`язків) за посадою врегульовано, зокрема, пунктом 7 згаданої інструкції, за змістом якого за відсутності інженера з експлуатації повітряних суден його обов`язки виконує провідний інженер з експлуатації повітряних суден СНІАЗП або особа, призначена наказом директора ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород», яка набуває відповідних прав і несе відповідальність за належне виконання покладених на неї обов`язків.

49.Наказом відповідача №71 від 27.07.2022 у зв`язку із запровадженням воєнного стану та обмеженістю обігових коштів установлено регламент роботи аеропорту «Ужгород» з 08.00 до 20.00 год. за київським часом на період з 01.08.2022 по 31.08.2022.

50.Згідно з пунктом 2 наказу №71 від 27.07.2022 встановлено склад оперативної зміни, до якої, зокрема, входили 1 або 2 (на розсуд керівника) працівники служби НІАЗП в залежності від часу роботи зміни.

51.Цим же наказом на керівників структурних підрозділів покладено обов`язок до початку місяця складати графік виходу працівників на роботу з урахуванням співвідношення між функціональним призначенням структурного підрозділу та годин роботи зміни. Як слідує зі змісту підпунктів 1.1.1. та 1.1.2. додатку до наказу №71 від 27.07.2022 робота на підприємстві забезпечувалася позмінно, а саме - у 2 зміни - денну (з 20.00 год. по 08 год. наступної доби) та нічну (з 08.00 год. по 20.00 год. тієї ж доби).

52.За приписами аналізованого наказу відповідача доведення його змісту до підлеглого особового складу доручено керівникам структурних підрозділів. Вказаний наказ під підпис доведено до відома, в тому числі керівнику СНІАЗП, а саме - ОСОБА_7 , що підтверджується підписом останнього на останній сторінці додатку №1 до наказу.

53.У матеріалах справи міститься графік виходу працівників на роботу працівників СНІАЗП ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» у серпні 2022 року, за яким у вказаному календарному місяці позивача було включено до складу денної зміни чергування, зокрема, але не виключно на 3, 4, 7 та 8 серпня 2022 року.

54.Своєю чергою, згідно з означеним графіком виходу працівників ОСОБА_3 був зобов`язаний відчергувати денні зміни 1, 2, 5 та 6 серпня 2022 року.

55.Згідно з наказом відповідача №99/о від 08.08.2022 позивача звільнено з робот на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за прогул 04.08.2022 без поважних причин. Підставою вказаного наказу значаться (1)записка ОСОБА_8 , (2)акт про відсутність на роботі 04.08.2022, (3)згода керівника. Підписантом означеного наказу відповідача є т.в.о. директора Володимир Комлошій.

56.Актом про відсутність на роботі б/н від 04.08.2022 зафіксовано відсутність позивача на роботі без поважних причин з 08.00 годин і упродовж дня. Час складання акта 14 год. 30 хв. Зі змісту вказаного акта вбачається те, що останній складений такими особами: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

57.Із актом про відсутність на роботі б/н від 04.08.2022 позивач ознайомився 09.08.2022, що підтверджується його особистим підписом.

58.Відповідно до листа №412/01-15 від 08.08.2022 адміністрація виробництва ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» звернулася до позивача з пропозицією надати у письмовому вигляді пояснити причини відсутності на роботі 04.08.2022 з 08.00 годин та упродовж робочого дня.

59.09.08.2022 позивач, не погоджуючись із висновками, викладеними в акті про відсутність на роботі б/н від 04.08.2022, надав письмові пояснення, що підтверджується відміткою про їх отримання відповідачем та подальшу реєстрацію за вхідним №22/01-17. Мотиви незгоди позивача із актом про відсутність на роботі б/н від 04.08.2022 частково співпадають із доводами, викладеними його представником у позовній заяві.

60.Так, позивач у поданих ним поясненнях, серед іншого, указав про те, що 03.08.2022 він вийшов на зміну, однак ОСОБА_11 повідомив йому про необхідність вийти на чергування 5-6 серпня 2022 року замість ОСОБА_4 у зв`язку відпусткою останнього. При цьому до того часу позивач міг бути вільним від роботи. У поясненнях ОСОБА_1 зауважив про те, що ОСОБА_11 сказав йому про те, що згадане рішення він погодив із ОСОБА_10 , а тому позивач виконав вказівку ОСОБА_11 , оскільки перебував у його підпорядкуванні згідно з приписами посадової інструкції. Також позивач зазначив про те, що графік чергувань на серпень 2022 року служби НІАЗП не було доведено до його відома.

61.Порядок призначення і проведення внутрішнього службового розслідування стосовно працівників ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород», які допустили дисциплінарні правопорушення та інші види правопорушення (порушення трудової дисципліни, адміністративні порушення) врегульовано Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород».

62.Відповідно до наказу відповідача №16 від 17.05.2022 позивачу надано відпустку на період з 09.06.2022 по 09.07.2022.

63.У подальшому наказом відповідача №79/о від 30.06.2022 позивачу продовжено основну відпустку на період тимчасової непрацездатності з 14.06.2022 по 24.06.2022 терміном на 11 днів.

64.Згідно з довідкою щодо стану розрахунків зі звільненим працівником ОСОБА_1 №611/09-25 від 28.10.2022 станом на день звільнення ОСОБА_1 на 08.08.2022 позивачу було нараховано заробітну плату до виплати (за виключенням податків та інших обов`язкових утримань) на загальну суму 27386,88 грн., з них: за червень 2022 - 11543,45 грн. (2-га половина); за липень 2022 - 12478,20 грн. (у т.ч. 3291,31 грн. - лікарняні за рахунок ФСС України); за серпень 2022 - 3365,23 грн.

65.Як зазначено в наведеній вище довідці, станом на 08.08.2022 заробітна плата за 2-гу половину червня та липень 2022 не була виплачена загалом по підприємству з огляду на відсутність фінансування видатків на заробітну плату від Закарпатської ОДА.

66.Кінцевий розрахунок з ОСОБА_1 було проведено 08.08.2022 в день звільнення, окрім суми до виплати лікарняного листа за рахунок ФСС України.

67.Станом на 31.10.2022 невиплаченою залишається сума 3291,31 грн. (лікарняний лист за рахунок Фонду соціального страхування України), яку згідно чинного законодавства підприємство зобов`язане виплатити в 3-х денний термін після отримання коштів від ФСС України. На день формування довідки заява-розрахунок не оплачена фондом.

68.Матеріалами справи підтверджується, що у червні 2022 року позивач відпрацював 6 днів. При цьому за вказаний місяць йому нараховано 27098,68 грн., з яких до виплати - 11543,45 грн.

69.У свою чергу, в липні 2022 року позивач відпрацював 7 днів. За вказаний місяць йому нараховано 15644,43 грн., з них до виплати - 12478,20 грн.

70.Відповідно до табеля обліку робочого часу служби СНІАЗП у серпні 2022 року позивачу зараховано 30 відпрацьованих годин, а саме - по 10 годин за 03, 07 та 08 серпня 2022 року. З відомостей табелювання робочого часу слідує, що 01 та 02, а також 05 та 06 серпня 2022 року позивач був вихідний. У свою чергу, за 04 серпня 2022 року проставлена відмітка «прогул».

71.Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що про службове розслідування відносно ОСОБА_1 йому нічого не відомо. При цьому зауважив, що службове розслідування за фактом інциденту від 01.07.2022, оскільки відповідна подія стосувалася лише літака. Натомість жодних інцединтів за участю служб аеропорту не було.

72.У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що після переведення позивача останній перебував у його підпорядкуванні, бо свідок працює на посаді провідного інженера. Крім того, свідок підтвердив, що говорив позивачу, щоб останній вийшов на зміну 05 та 06 серпня 2022 року, а 04 серпня 2022 року він може бути вільний. Вказане, за словами свідка, зумовлене кадровими проблемами, оскільки штат працівників відповідної служби аеропорту залишається незаповненим. Між тим, свідок зазначив, що він не є упоноваженою особою вносити зміни до графіку роботи служб комунальної установи. Такою особою є керівник ОСОБА_8, однак до нього свідок для вирішення питання щодо чергувань з 04 по 06 серпня 2022 року не звертався.

73.У судовому засіданні ОСОБА_5 , допитаний у якості свідка, повідомив, що роботу позивача він може охарактеризувати негативно.

74.Позивач, не погоджуючись із наказами відповідача про його переведення та звільнення, а також вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з відповідним позовом.

ІV. Позиція суду

i.Щодо правомірності переведення позивача

75.Суд встановив, що оспорюване переведення із посади заступника директора з виробництва на посаду інженера з експлуатації повітряних суден здійснено на підставі наказу відповідача №89/о від 20.07.2022, тобто у період дії КЗпП в редакції від 19.07.2022.

76.Отже, аналіз правомірності згаданого наказу повинен здійснюватися, виходячи з положень КЗпП у наведеній редакції.

77.За правилами статті 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

78.У зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Працівник, який повідомив про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", вчинених іншою особою, не може бути звільнений чи змушений до звільнення, притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з таким повідомленням або підданий іншим негативним заходам впливу, або загрозі таких заходів впливу. Викривачі корупції користуються також іншими правами та гарантіями захисту, встановленими Законом України "Про запобігання корупції".

79.Відповідно до положень статті 33 КЗпП тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Роботодавець має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У випадках, зазначених у частині другій цієї статті, забороняється тимчасове переведення на іншу роботу вагітних жінок, жінок, які мають дитину з інвалідністю або дитину віком до шести років, а також осіб віком до вісімнадцяти років без їх згоди.

80.У свою чергу, статтею 34 КЗпП унормовано порядок тимчасового переведення на іншу роботу в разі простою.

81.Таким чином, національне законодавство, чинне на момент прийняття оскаржуваного наказу, розмежовувало переведення на іншу постійну роботу і тимчасове переведення. При цьому релевантна редакції КЗпП виокремлювала декілька видів переведення на іншу постійну роботу, а саме: переведення на тому ж підприємстві; переведення на інше підприємство; переведення в іншу місцевість, у тому числі разом з підприємством.

82.Суд зауважує, що зі змісту наказу №89/о від 20.07.2022 слідує, що позивача було переведено з посади заступника директора з виробництва на посаду інженера з експлуатації повітряних суден із 21.07.2022. Будь-яких відомостей щодо строку переведення в оскаржуваному наказі не зазначено.

83.Тобто суд констатує відсутність підстав вважати переведення, яке проводилося згідно з наказом №89/о від 20.07.2022, тимчасовим.

84.Отже, беручи до уваги положення статті 32 КЗпП, суд констатує, що відповідач зміну трудової функції позивача оформив шляхом прийняття оспорюваного наказу про переведення на іншу постійну роботу, а саме - переведення на тому ж підприємстві.

85.Суд звертає увагу на те, що особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX (далі - Закон №2136-IX).

86.Частиною 1 статті 3 вказаного Закону передбачено, що у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

87.Отже, названою нормою Закону №2136-IX звужено гарантії працівників щодо переведення та запроваджено допустимість його здійснення у період воєнного стану без отримання їх згоди. Утім, зі змісту цитованого припису слідує, що законодавцем передбачено умови для здійснення переведення працівника без його згоди, до яких належать, по-перше, обставини з приводу характеру роботи, для виконання якої таке переведення здійснюється, оскільки робота має бути не протипоказаною працівникові за станом здоров`я, та, по-друге, обставини щодо спрямованості переведення, тобто проведення працівника проводиться лише відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що становлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей.

88.На переконання суду, переведення позивача було наслідком реалізації відповідачем положень частини 1 статті 3 Закону №2136-IX, що підтверджується також змістом оскаржуваного наказу №89/о від 20.07.2022, зважаючи на включення до його змісту умов стосовно збереження за позивачем після переведення заробітної плати за попередньою посадою.

89.Як слідує з тексту наказу відповідача №89/о від 20.07.2022 метою його прийняття вказано необхідність покращення керівного складу під час воєнних дій. Між тим, суд акцентує увагу на тому, що вказана в оскаржуваному наказі мета переведення позивача не відповідає приписам частини 1 статті 3 Закону №2136-IX, яка передбачає раціоналізацію трудового ресурсу для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що становлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, а не покращення керівного складу підприємства.

90.Крім того, суд встановив, що наказ відповідача №89/о від 20.07.2022 ґрунтується на (1)наказі Національного бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами «Про розслідування серйозного інциденту літака АН-12Б UR-11316» від 02.07.2022; (2)висновках комісії з розслідування; (3)службовій записці начальника САРПЗП ОСОБА_5 про помилки в роботі служби та виявлені недоліки, допущені позивачем за час роботи на посаді заступника директора з виробництва ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород».

91.У цьому аспекті суд бере до уваги пояснення третьої особи, з яких убачається, що розслідування, які проводяться Національним бюро з розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами, спрямовані виключно на з`ясування технічних причин досліджуваних спеціалізованою установою подій.

92.Так, у відповідності до частин 4-6 статті 119 Повітряного кодексу України в редакції від 16.06.2022, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного наказу, будь-яке адміністративне, службове, прокурорське, судове розслідування, спрямоване на встановлення вини або відповідальності, повинне проводитися окремо від технічного розслідування авіаційних подій, серйозних інцидентів, інцидентів, надзвичайних подій та пошкоджень повітряних суден на землі. До матеріалів з технічного розслідування авіаційних подій, серйозних інцидентів, інцидентів, надзвичайних подій та пошкоджень повітряних суден на землі, які підлягають опублікуванню або передачі, застосовується анонімність щодо особи, яка подала таку інформацію. Звіт та матеріали технічного розслідування не можуть використовуватися адміністративними, службовими, прокурорськими, судовими органами, страховиками для встановлення вини або відповідальності. Якщо під час розслідування були виявлені злочинні дії чи бездіяльність окремих осіб чи організацій, працівники Експертної установи з розслідування авіаційних подій зобов`язані повідомити про це відповідні органи прокуратури України.

93.З наведеного видно, що результати технічного розслідування, а тим більше й наказ для його проведення, не встановлюють вину або відповідальність позивача щодо інциденту з літаком АН-12Б UR-11316.

94.Резюмуючи, суд зазначає також про те, що на виконання ухвали суду від 26.08.2022 представником відповідача скеровано заяву б/н від 15.09.2022, у якій, серед іншого, вказано про неможливість надання висновку комісії з розслідування. Водночас у згаданій заяві зауважено про те, що попередні зауваження комісії відображені у службовій записці начальника САРПЗП ОСОБА_5.

95.Таким чином, обґрунтування оскаржуваного наказу зводиться до обставин, викладених у службовій записці ОСОБА_5 , зміст якої судом було досліджено та частково відображено в описовій частині рішення суду.

96.Водночас суд вказує про те, що події, які наведені у службовій записці ОСОБА_5 , не були предметом службового розслідування та фактично не перевірялися на предмет їх дійсності.

97.На переконання суду, істотним для вирішення цього трудового спору є розуміння суті таких правових конструктів, як «переведення», «відсторонення» та «притягнення до дисциплінарної відповідальності».

98.Відповідно до статті 139 КЗпП працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

99.Під трудовою дисципліною слід розуміти систему правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

100.Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1)догана; 2) звільнення.

101.Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (частина перша статі 148 КЗпП).

102.Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

103.Верховний Суд у постанові від 22.07.2020 по справі №554/9493/17 зазначив, що дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

104.Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

105.Таким чином, у трудових відносинах відповідальність працівника проявляється у можливості застосування щодо нього заходів дисциплінарного стягнення, у тому числі звільнення.

106.Накладення конкретного виду дисциплінарного стягнення є об`єктивацією ретроспективної відповідальності за порушення трудової дисципліни та передбачає необхідність встановлення вини працівника у вже скоєному ним правопорушенні.

107.Поряд із цим, суд звертає увагу, що КЗпП передбачає вичерпний перелік заходів дисциплінарних стягнень, якими є догана або звільнення. Застосування роботодавцем інших форм впливу на працівника за порушенням останнім трудової дисципліни з метою його покарання суперечитиме цитованій вище статті 147 КЗпП.

108.За низкою ознак звільнення є схожим на відсторонення від роботи: а)відсторонення передбачає недопущення до роботи; б)як правило, відсторонення презюмує припинення виплати заробітної плати за період відсторонення.

109.Між тим, на відміну від звільнення, відсторонення не пов`язане з припиненням трудового договору (працівник не отримує остаточного розрахунку, йому не видається трудова книжка тощо).

110.Звільнення є юридичним фактом припинення трудових відносин між працівником і роботодавцем. У випадку переведення відбувається тільки призупинення виконання працівником його трудової функції за договором. Отже, факт відсторонення сам по собі ще не припиняє трудове правовідношення.

111.Крім того, суд звертає увагу на те, що відсторонення працівника є проявом профілактичної (запобіжної) функції трудового права, яка передбачає існування системи примусових заходів, основною метою яких є зупинення протиправної діяльності особи до прийняття відповідних рішень щодо правової оцінки вчиненого.

112.Суд вказує на те, що відсторонення не є різновидом санкції та не тягне стану караності по відношенню до суб`єкта, якого стосується. У свою чергу, відсторонення як специфічний запобіжний захід у трудовому праві спрямоване забезпечити оперативне реагування на факти правопорушень, та мінімізувати чи попередити настання шкідливих наслідків матеріального, організаційного чи будь-якого іншого характеру.

113.Отже, відсторонення від виконуваної роботи не є покаранням та має превентивний (попереджувальний) характер, тобто не є формою відповідальності за порушення трудової дисципліни та не передбачає необхідності встановлення вини працівника.

114.Головна відмінність переведення від відсторонення полягає в його підставах і юридичних наслідках. Під переведенням слід розуміти такі зміни умов трудового договору, як: а)зміна місця роботи (підприємства або його відокремленого підрозділу, розміщеного у певній місцевості (населеному пункті) і наділеного трудовою правосуб`єктністю, або місцевості, хоча б разом з підприємством, з яким укладений трудовий договір); б)зміна трудової функції (доручення працівникові роботи, яка не відповідає його спеціальності, кваліфікації, посаді, обумовленій при укладенні трудового договору). При відстороненні подібні зміни не відбуваються, хоча правове положення працівника тимчасово змінюється (він не виконує будь-яку трудову функцію).

115.Відсторонення завжди проводиться в рамках однієї організації.

116.Істотною відмінністю досліджуваних понять може бути також їх цільове призначення. Як вже зазначав суд, метою відсторонення є запобігання настанню можливих несприятливих наслідків, які можуть настати в результаті продовження виконання працівником своїх трудових обов`язків.

117.Натомість переведення на іншу роботу слугує, по-перше, засобом перерозподілу робочої сили, а, по-друге, гарантією права на працю, оскільки за правилами частини другої статті 40 КЗпП звільнення з окремих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

118.Таким чином, переведення працівника має перспективний характер (здійснюється на майбутнє), тобто корисний ефект від переведення працівника очікується у майбутньому. Обставини щодо виконання працівником трудових обов`язків у минулому з точки зору компетентності, ефективності та сумлінності тощо правового значення для вирішення питання про переведення не мають.

119.Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку, що критеріями для розмежування досліджуваних понять у вимірі фактичних обставин слід вважати, по-перше, характер змін правового положення працівника та, по-друге, цільове призначення здійсненого на працівника впливу.

120.Як слідує зі змісту оскаржуваного наказу №89/о від 20.07.2022 та службової записки ОСОБА_5 , переведення позивача зумовлене виявленням суттєвих недоліків, допущених ним за час перебування на посаді ЗДАВ. Тобто необхідність переведення позивача обґрунтована неналежним виконанням позивачем трудових обов`язків у минулому.

121.Доцільно зазначити про те, що переведення працівника не може бути прихованим покаранням.

122.Отже, відповідач, приймаючи спірний наказ про переведення позивача з 21.07.2022 посилався на недоліки, допущені ОСОБА_1 за час перебування на посаді ЗДАВ. Іншими словами, прийняття відповідного наказу не передбачало жодної оптимізації використання трудового ресурсу. Наведене свідчить і про те, що відповідачем не враховано дійсних підстав, існування яких є необхідним для переведення працівника. Вказане призвело до того, що позивача було переведено без його згоди з інших підстав, аніж ті, що імперативно встановлені частиною 1 статті 3 Закону №2136-IX.

123.У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

124.Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

125.Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі.

126.Суд зауважує, що в цілому трудові правовідносини між учасниками справи збереглися.

127.У свою чергу, прийняття спірного наказу зумовило лише зміну трудової функції. Разом із тим, наведена зміна виконуваної роботи обґрунтована підставами, що не характерні переведенню, позаяк з фактичних обставин справи очевидним є те, що відповідач виходив з того, що подальше перебування позивача на займаній посаді може становити небезпеку для життя чи здоров`я інших працівників.

128.Таким чином, незалежно від обґрунтованості підстав прийняття наказу №89/о від 20.07.2022 його зміна трудової функції позивача у спосіб, здійснений відповідачем, суперечить правовій природі переведення.

129.Отже, позивача було усунуто від виконання обов`язків за попередньою посадою шляхом переведення внаслідок помилкового трактування суті «переведення».

130.Підсумовуючи викладене, суд доходить до переконання про протиправність наказу №89/о від 20.07.2022, а тому останній підлягає скасуванню.

ii.Щодо правомірності звільнення позивача

131.Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

132.За приписами частини шостої цитованої норми громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

133.Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно зі статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

134.За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

135.Суд встановив, що позивача звільнено на підставі наказу відповідача №99/о від 08.08.2022, тобто надання правової оцінки вказаному наказу має здійснюватися, виходячи з приписів КЗпП в редакції від 27.07.2022.

136.Згідно з пунктом 4 частини першої статі 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

137.У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

138.Саме з`ясування поважності відсутності позивача на роботі є визначальним фактом для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП.

139.Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причин відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, в даному випадку ведення воєнних дій поблизу населеного пункту міста мешкання позивача. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

140.До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника (постанова Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 754/16137/15-ц).

141.Як роз`яснено, в абзаці другому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» невихід працівника на роботу в зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

142.Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 по справі №489/1609/17 та від 05.10.2022 по справі №279/1345/21.

143.Суд встановив, що режим роботи позивача на посаді інженера з експлуатації повітряних суден встановлювався відповідними графіками роботи зміни. При цьому, як убачається з фактичних обставин справи, позивача звільнено за прогул з огляду на невихід на роботу 04 серпня 2022 року згідно з графіком своєї зміни.

144.Тобто, обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення, відповідач по суті керувався тим, що позивачем не дотримано графіку чергування за посадою, на яку позивача було переведено. У свою чергу, в межах цієї справи позивач ставив під сумнів лагітимність його переведення на підставі наказу відповідача №89/о від 20.07.2022.

145.Більше того, суд встановив, що переведення позивача є неправомірним, а позовні вимоги в частині визнання наказу відповідача №89/о від 20.07.2022 протиправним та скасування останнього - обґрунтованими.

146.Таким чином, суд доходить до переконання про відсутність підстав для звільнення позивача за прогул на підставі пункту 4 частини першої статі 40 КЗпП.

147.За таких обставин наказ відповідача №99/о від 08.08.2022 не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню.

148.Із урахуванням викладеного суд вказує на те, що доводи представника позивача стосовно не доведення до відома ОСОБА_1 графіку роботи працівників СНІАЗП ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» у серпні 2022 року, як і доводи про не уповноваженого підписанта наказу про звільнення чи дефектність акту невиходу на роботу б/н від 04.08.2022 не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не нівелюють попередніх висновків суду та не впливають на результат вирішення спору по суті.

iii.Щодо поновлення позивача

149.Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

150.Зважаючи на те, що накази відповідача №89/о від 20.07.2022 та №99/о від 08.08.2022 є протиправними та підлягають скасуванню, суд доходить до переконання про необхідність поновлення позивача на посаді заступника директора з виробництва ЗОКП «Міжнародний аеропорт Ужгород» з 21.07.2022.

151.Таким чином, позивача слід поновити саме з 21.07.2022, а не з дати звільнення, яки помилково вказує представник позивача.

152.У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

153.Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

154.Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

155.При цьому суд враховує правовий висновок, відображений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.року по справі №904/5726/19.

156.Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На виконання зазначеного припису рішення суду в частині поновлення позивача слід допустити до негайного виконання.

iv.Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

157.Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

158.Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

159.Системний аналіз та тлумачення положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

160.Аналіз положень КЗпП України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул. При цьому до таких випадків належать зокрема, незаконне переведення та незаконне звільнення.

161.Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 по справі №761/36220/17.

162.У зазначеній постанові суд касаційної інстанції, серед іншого, зазначив, що: «вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця».

163.Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

164.Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

165.Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

166.Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

167.Склад трудового майнового правопорушення утворюють його елементи, що одночасно є умовами матеріальної відповідальності роботодавця, а саме: 1)неналежне виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків (протиправні дії або бездіяльність); 2)наявність майнової шкоди у вигляді втраченої працівником заробітної плати; 3)причинний зв`язок між неналежним виконанням роботодавцем трудових обов`язків і заподіяною шкодою; 4)вина роботодавця.

168.Для притягнення роботодавця до матеріальної відповідальності необхідні усі чотири вищезазначені умови.

169.Суд зауважує про те, що вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

170.Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

171.Велика Палати Верховного Суду у постанові від 08.12.2021 по справі №9901/407/19 вказала, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори».

172.У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 по справі №760/2881/19 вказано, що: «у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

173.Із урахуванням викладеного суд вказує на те, що позивача переведено з посади ЗДАВ на посаду інженера з експлуатації повітряних суден, починаючи з 21.07.2022, тобто наведена дата є першим днем вимушеного прогулу, який, між тим, припиняється датою ухвалення судом рішення про поновлення позивача.

174.У свою чергу, згідно з пунктом 2.27 Інструкції ведення трудових книжок працівників днем звільнення вважається останній день роботи. Відтак 08.08.2022 є останнім робочим днем позивача на посаді інженера з експлуатації повітряних суден.

175.Беручи до уваги те, що на посаду інженера з експлуатації повітряних суден позивача було переведено із збереженням середньої заробітної плати за попередньою посадою, суд констатує, що перебування позивача на посаді інженера з експлуатації повітряних суден з 21.07.2022 по 08.08.2022 включно не порушило право позивача на отримання заробітної плати. Як наслідок, підстави для стягнення середнього заробітку за 21.07.2022 по 08.08.2022 включно відсутні. Таким чином, у наведеній частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

176.Резюмуючи, суд вказує про те, що період вимушеного прогулу, за який з відповідача потрібно стягнути середній заробіток позивача починається з 09.08.2022, закінчується 05.12.2022 (дата ухвалення рішення суду) та становить 85 робочих днів.

177.Згідно з абзацом 1 пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

178.Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

179.Таким чином, зважаючи на те, що позивача була звільнено у серпні, то для проведення розрахунку суми стягнення слід враховувати кількість фактично відпрацьованих днів та грошове забезпечення позивача за червень і липень 2022 року.

180.Суд встановив, що позивач у червні та липні 2022 року відпрацював 6 та 7 днів відповідно. Водночас за червень 2022 року йому нараховано 27098,68 грн. заробітної плати, а за липень 2022 року - 15644,43 грн.

181.Разом із тим, доцільно зауважити про те, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

182.У свою чергу, розділом ІІІ Порядку №100 передбачені виплати, котрі не беруться до уваги при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

183.Так, абзацом 2 пункту 4 Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

184.Із урахуванням викладеного, на переконання суду, нараховані позивачу відпускні за 06 та 07 червня 2022 року, загальною сумою 21510,90 грн. (13878 грн. + 7632,90 грн.) для обчислення середнього розміру його грошового забезпечення позивача враховуватися не мають.

185.Крім того, зі складу нарахованого грошового утримання позивача слід виключити лікарняні за 06 та 07 липня 2022 року в розмірі 7495,73 грн. (3407,15 грн. + 4088,58 грн.).

186.Таким чином, розрахунок середньоденної зарплати позивача необхідно здійснювати, виходячи з того, що грошове забезпечення позивача за червень 2022 року становить 5587,78 грн. (27098,68 грн. - 21510,90 грн.), а за липень 2022 року дорівнює 8148,70 грн. (15644,43 грн. - 7495,73 грн.) у той час, як фактично відпрацьований час складає 13 днів.

187.Отже, середньоденний заробіток позивача повинен обраховуватися так: (5587,78 грн. за червень 2022 року + 8148,70 грн. за липень 2022 року) / (6 днів за червень 2022 року + 7 днів за липень 2022 року), що дорівнює 1056,65 грн./день.

188.Період вимушеного прогулу становить 85 робочих днів.

189.З огляду на вказане середня заробітна плата (грошове забезпечення) позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, становить 89815,25 грн. (1056,65 грн. х 85 робочих днів).

190.Суд зазначає, що рішення в частині виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України.

V. Висновки за результатами розгляду

191.Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

192.Підсумовуючи викладене у сукупності суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

VІ. Судові витрати

193.Суд з`ясував, що відповідачем за подання цього позову сплачено 1984,80 грн. (по 992,40 грн. за 2 позовні вимоги) судового збору.

194.Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

195.Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 992,40 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» №89/о від 20.07.2022 «Про переведення на іншу посаду ЗДАВ ОСОБА_1».

Визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків директора Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» 08.08.2022 року № 99/о про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з виробництва Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» з 21.07.2022.

Стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» , місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Собранецька, 145 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.08.2022 по 05.12.2022 у розмірі 89815 (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 25 коп. із проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути із Закарпатського обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Ужгород» , місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Собранецька, 145 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко