КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3049-1/05 Головуючий у суді І інстанції Оношко І.В.
Провадження № 22-ц/824/6428/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 8 грудня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-3049-1/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 8 грудня 2005 року клопотання позивача про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідачки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 ; на квартиру АДРЕСА_2 ; на квартиру АДРЕСА_3 , які належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що пред`явлений позов пов`язаний з відшкодуванням 6 000 дол. США боргу, тоді як згідно довідки БТІ м. Києва відповідачці на праві власності належать квартири по АДРЕСА_4 , а крім того, відповідачка пояснила, що їй також належить квартири по АДРЕСА_5 , тому клопотання підлягає задоволенню на підставі статей 151, 152 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Фогеля В.В., будучи особою, яка не брала участі у справі, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати змотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для забезпечення позову, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд або змінити ухвалу, відмовивши у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 , яка їй належить на праві власності.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, вживаючи заходи забезпечення позову у межах розгляду справи № 2-3049-1/05, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 23 листопада 2014 року серії НОМЕР_1 , чим порушив її права та охоронювані законом інтереси як дійсного власника обтяженого майна, що не брав участі у цієї справі.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надійшли.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення скаржника та її представника в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на розгляді Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-3049-1/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 8 грудня 2005 року клопотання позивача про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідачки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 ; на квартиру АДРЕСА_2 ; на квартиру АДРЕСА_3 , які належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 8 грудня 2005 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 30 300,00 грн та судові витрати по справі, а саме: 51,00 грн державного мита на користь позивача та 252,00 грн - на користь держави.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 3 серпня 2012 року заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у даній справі задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 8 грудня 2005 року, згідно якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_4 .

Також, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року було задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Скасовано ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 8 грудня 2005 року в частині зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Таким чином, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову у межах справи № 2-3049-1/05 залишились чинними лише в частині накладення обтяження у вигляді арешту квартири АДРЕСА_3 .

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У частині першій статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

За положеннями частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, правом на апеляційне оскарження рішення суду наділена лише особа, яка брала участь у справі, або яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права свободи, інтереси та (або) обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

Суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18)).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Фогеля В.В., як особа, що не брала участі у справі № 2-3049-1/05, посилалася на те, що суд першої інстанції помилково наклав арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 23 листопада 2014 року серії НОМЕР_1 , чим порушив її права та інтереси як дійсного власника обтяженого майна.

Так, закон визначає коло осіб, що наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 3 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 5 травня 2020 року у справі № 910/9254/18 та від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18.

Вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги та перегляд судового рішення за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції має встановлювати, чи вирішувалося питання про права та обов`язки цієї особи, з урахуванням комплексної оцінки усіх доказів, наявних у справі та доданих до апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , починаючи з 9 лютого 1996 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_6 .

Вказаним помешканням скаржник разом із членами своєї сім`ї (чоловіком та дочкою) користувалася на підставі ордеру на житлове приміщення № 119 від 31 січня 1996 року, виданого Управлінням обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів.

23 листопада 2004 року Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) видало свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , згідно з яким вказана двохкімнатна квартира, загальною площею 54,30 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Право власності скаржника на цю квартиру було зареєстроване КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 1 грудня 2004 року у реєстрову книгу № 123-133 за реєстровим № 1087, про що свідчить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі - зворотному боці зазначеного вище свідоцтва.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 296744315 від 27 січня 2022 року на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 8 грудня 2005 року Першою київською державною нотаріальною конторою 26 грудня 2005 року було вчинено обтяження квартири за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_5 , у вигляді арешту (реєстраційний номер обтяження: 2742397).

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом статей 151, 152 ЦПК України у редакції, чинній на час вжиття заходів забезпечення позову, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів саме відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів учасників процесу та/або інших осіб.

Проте, розглядаючи клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 2-3049-1/05 та накладаючи арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 , що належать на праві власності скаржнику ОСОБА_4 , а не відповідачу ОСОБА_7 , суд першої інстанції допустив порушення вищевказаних вимог процесуального права, а також прав і охоронюваних законом інтересів скаржника як власника цього об`єкту нерухомості на підставі свідоцтва про право власності від 23 листопада 2014 року серії НОМЕР_1 , у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

Наслідки встановлення апеляційним судом того, що судом першої інстанції вирішено питання про права та інтереси особи, яка не брала участі в справі, передбачені пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, згідно якого порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

У даному випадку під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 та її представником доведено належними і допустимими доказами факт того, що суд першої інстанції вирішив питання про права, свободи та інтереси останньої, а також те, що ухвалаСвятошинського районного суду м. Києва від 8 грудня 2005 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 створює для неї несприятливі наслідки як дійсного власника цього нерухомого майна, який не брав участі у справі.

За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності скаржнику, не відповідає установленим обставинам та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотанняпозивача про забезпечення позову у даній справі № 2-3049-1/05.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За правилом, яке встановлено у частині третій статті 352 ЦПК України, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог статті 382 ЦПК України з позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені скаржником у межах даної справи, а саме 496,20 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 352, 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 8 грудня 2005 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер обтяження: 2742397) скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 2-3049-1/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) сплаченого судового забору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко