ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26083/21

Провадження № 22-ц/4820/1884/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/26083/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року (суддя Чевилюк З.А., повне судове рішення складено 21 жовтня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували, що 21.12.2020 пасажирський потяг №81 сполученням «Київ-Ужгород» під керуванням машиніста ОСОБА_3 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер. 22.12.2020 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000530 та постановою слідчого Хмельницького РВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 19.01.2021 кримінальне провадження закрито. Із цієї постанови вбачається, що факт наїзду поїздом на загиблого ОСОБА_4 було встановлено на стадії досудового розслідування, а безпосередньою причиною його смерті є зіткнення з поїздом. Таким чином, між наїздом на ОСОБА_4 та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Позивачі також зазначають, що вони втратили близьку людину - чоловіка та батька, який був їх опорою та підтримкою, що призвело до надзвичайних страждань. Загибель ОСОБА_4 для них є різкою і психотравматичною подією, що викликала стрес і виключення з нормального способу життя, адже втрата рідної людини є непоправною трагедією в житті.

З урахуванням наведеного, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань позивачі просили суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» на їхню користь по 250 000 грн моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та батька.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 100 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та на користь ОСОБА_2 100 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ «Укрзалізниця» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що представником позивачів не надано належних та допустимих доказів надмірних, для подібних випадків, психологічних страждань позивачів щодо досліджуваної події. На думку Товариства, судом першої інстанції залишено поза увагою, що випадок смертельного травмування стався о 23:45 год 21.12.2020 в межах населеного пункту с. Богданівці, поза межами населеного пункту, де проживав потерпілий (с. Копистин), який знаходився на залізничних коліях за 400 м від залізничного переїзду; і причини перебування потерпілого в темну пору доби в ніч з понеділка на вівторок поза межами населеного пункту не з`ясовано.

Також, як зазначає апелянт, потерпілий не міг не помітити потяг, що наближається, оскільки той обладнаний світловими та звуковими пристроями, машиніст локомотиву подавав сигнали великої та малої гучності, а отже ОСОБА_4 усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближені потягу матиме наслідком наїзд на нього. Товариство вказує, що умисел останнього щодо спричинення собі шкоди підтверджується тими обставинами, що потерпілий не тільки знехтував правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебуваючи в зоні підвищеної небезпеки, але свідомо пішов на їх порушення, ігноруючи наближення потягу на значній швидкості та попереджувальні світлові і звукові сигнали машиніста потяга.

Крім того, Товариство не погоджується із висновком суду про те, що сума моральної шкоди по 100 000 грн на кожного з позивачів є належною сатисфакцією в конкретному випадку та врахувавши встановлені обставини справи, зокрема те, що потерпілий порушив п.п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України апелянт вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди підлягає до зменшення до 50 000 грн кожному з позивачів.

Зважаючи на викладене, АТ «Укрзалізниця» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 погоджуються із висновками суду першої інстанції та просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивачі вказують, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ умислу потерпілого, тому доводи апелянта ґрунтуються на припущеннях. Також, позивачі зазначають, що суд першої інстанції врахував необережність потерпілого та загалом зменшив розмір відшкодування в 2,5 рази від того, що вони просили. Розмір відшкодування є нижчим присуджених сум в подібних справах, які розглядалися Верховним Судом. Крім того, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на постанови Верховного Суду у справах №355/812/17 від 03.04.2019, №439/1213/18 від 17.06.2020, №127/13341/20 від 01.12.2021, №395/223/21 від 02.06.2022, №243/6516/21 від 26.10.2022.

Учасники справи та їх представники до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили; від представника АТ «Укрзалізниця» та представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшли клопотання про слухання справи за їх відсутності.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 21.12.2020 близько 23 год 35 хв в межах станції Богданівці 400 м від залізничного переїзду 1210 км пікету №6 у станції Богданівці Хмельницького району, пасажирський потяг №81 (електровоз № ЧС4-077) сполученням «Київ-Ужгород», під керуванням машиніста ОСОБА_3 скоїв наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер на місці.

22.12.2020 за фактом настання цієї події були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000530 та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Хмельницького РВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 19.01.2021 кримінальне провадження №0000530 від 22.12.202 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3 ч. 276 КК України (а.с.7-8).

Згідно із повідомленням АТ «Укрзалізниця» №21.21 Тех-08/237 від 27.07.2021 локомотив ЧС4-077 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза з 12.09.2019 (а.с.10).

З довідки про причини смерті №2852 від 22.12.2020 вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 через поєднану тупу травму голови, тулуба та кінцівок (а.с.12).

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною загиблого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.08.1981 (а.с.13); позивачка ОСОБА_2 є дочкою загиблого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.07.1982 та яка змінила прізвище з ОСОБА_5 на Понось у зв`язку з одруженням (а.с.14, 15).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із доведеності спричинення позивачам моральної шкоди внаслідок смерті їх чоловіка та батька, що наступила в результаті наїзду пасажирського потяга №81 (електровоз № ЧС4-077) сполученням «Київ-Ужгород» під керуванням машиніста ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , який помер на місці. Та при визначенні розміру моральної шкоди суд врахував, що смерть ОСОБА_4 спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю, тому стягнув з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 100 000 грн моральної шкоди, що є належним відшкодуванням.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з положеннями статті 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює, діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 є його дочкою і були пов`язані спільним побутом з загиблим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачам заподіяна моральна шкода внаслідок загибелі чоловіка та батька, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останнім не надано доказів, що шкода в результаті смерті потерпілого була завдана внаслідок непереборної сили або умислу останнього. При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, урахував глибину фізичних та душевних страждань позивачів і особисту необережність потерпілого.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про наявність у діях ОСОБА_4 умислу не підтверджені належними та допустимими доказами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Місцевий суд належним чином дослідив та дав оцінку доводам сторін в частині відсутності будь-яких доказів на підтвердження того факту, що в ОСОБА_4 був наявний умисел на позбавлення себе життя. Є вірними висновки місцевого суду також в частині відсутності непереборної сили.

Також, судом першої інстанції враховано при частковому задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті

Разом з тим, в апеляційній скарзі скаржник вдається до суперечливих доводів, адже зазначаючи про умисел в діях загиблого ОСОБА_4 , як на підставу відмови в позові, водночас посилається на помилковість визначеної судом стягнутої моральної шкоди в розмірі по 100 000 грн та вважає прийнятним стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 50 000 грн для кожної.

Посилання апелянта на те, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів надмірних, для подібних випадків, психологічних страждань з приводу досліджуваної події є безпідставними, оскільки сам факт загибелі чоловіка та батька для позивачів є моральним стражданням.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Смерть рідної людини - це невідновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 213/4098/18 (провадження № 61-14398св19).

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, стягнувши моральну шкоду в розмірі по 100 000 грн для кожного із позивачів є неспроможними.

Так, пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями особи внаслідок заподіяння їй шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для її особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку колегії суддів, з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивачів, пов`язаних зі смертю чоловіка та батька, що безумовно змінило їх нормальний життєвий ритм та порушило звичний спосіб життя, розмір моральної шкоди у сумі по 100 000 грн для кожного із позивачів (із первісно заявлених по 250 000 грн) судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості і підстав для його зменшення чи збільшення не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України».

Порушень процесуального закону, що були б підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай