ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2275/22 Справа № 210/51/21 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплат аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплат аліментів на утримання повнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №210/5565/13-ц з ОСОБА_1 було вирішено стягнути аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 аліменти на його утримання в розмірі 600 грн починаючи з 07.08.2013 року до досягнення ним 23 річного віку за умови його навчання у ДВНЗ «Криворізький Національний Університет». За період з серпня 2013 року по червень 2017 року нараховані 27764,52 грн. аліментів з яких сплачено 2000,00 грн, у відповідності до довідки станом на 15.06.2017 заборгованість складає 25764,52 грн. Враховуючи, що сімейним кодексом України передбачена відповідальність за несплату аліментів, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 486311,04 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів на утримання повнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі 25764,52 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят чотири гривні п`ятдесят дві копійки) гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 судовий збір на користь держави у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити повністю. Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року у справі № 210/51/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів на утримання повнолітньої дитини змінити в частині розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню за прострочення виплати аліментів на утримання повнолітньої дитини. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів на утримання повнолітньої дитини в розмірі 10166,52 грн.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року просить залишити судове рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.06.2021 року, без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/5565/13-ц було винесено рішення відповідно до якого з ОСОБА_1 було вирішено стягнути аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 аліменти на його утримання в розмірі 600 грн починаючи з 07.08.2013 року до досягнення ним 23 річного віку за умови його навчання у ДВНЗ «Криворізький Національний Університет». Судом апеляційної інстанції дане рішення залишено без змін.

На підтвердження позовних вимог, суду представлена довідка - розрахунок про заборгованість по аліментам від 03.05.2018 року за № 11813 сформована начальником Металургійного відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Давиденко Л.М., відповідно до якої Борг відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ОСОБА_2 за період з 07.08.2013 р. по 15.06.2017 р складає 25764,52 грн. (а.с.7).

Законодавством визначена встановлена вина відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, які він зобов`язаний сплачувати, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1ст.196 СК.

Знаючи про прийняте судове рішення про стягнення аліментів відповідач повинен був вчиняти дії, пов`язані з його виконанням, контролювати виконання, оскільки його дитина повинна мати належні та достатні засоби для існування.

Крім того, як встановлено з довідки державного виконавця №11813 від 03.05.2018 року, відповідач, сплачував кошти по аліментних платежах, але не регулярно та не в повному обсязі, а тому, відповідно знав про свій обов`язок щодо утримання повнолітнього сина. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав. Крім того, розмір заборгованості, що визначений державним виконавцем, відповідачем не спростований.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Згідно з частинами першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що сторони надали невірні розрахунку виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16, згідно з якою кількість днів заборгованості відраховується з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості).

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що на підставі зібраних у справі доказів розрахунок пені здійснити не уявляється можливим.

Так, для розрахунку суми пені стягувач мала отримати належний розрахунок державного виконавця, на виконанні якого перебуває виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів, про сплату аліментів боржником у періоді, за який стягувач визначає пеню. Тобто, визначивши всі нараховані аліменти у такому періоді, державний виконавець в таблиці мала зафіксувати всі сплачені фактично боржником суми та дату таких платежів, що створювало б картину дійсного погашення аліментів.

Натомість, до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем, у якому чітко не визначено, коли, в яких сумах вносились боржником платежі на погашення аліментів у періоді з 07.08.2013 по 15.06.2017. Проте саме такий розрахунок має підтверджувати дійсну кінцеву сплату боржником аліментів за той чи інший місяць, оскільки кінцева дата сплата є одночасно кінцевою датою періоду, у якому за цим платежем може нараховуватись пеня.

Отже, за відсутності такого належним чином виконаного державним виконавцем розрахунку, який сторони витребувати у суду не просили, суд не може самостійно здійснити розрахунок пені, вважаючи здійснений позивачем розрахунок невірним.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно застосував правило визначене правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16 та реалізовує своє право на зменшення розміру пені, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та надавши їм правову оцінку, відповідно до частини другої статті 196 СК України необхідно стягнути з відповідача пеню за несплачені аліменти на користь позивача у розмірі, який не перевищує загальну суму заборгованості по аліментам, відповідно до довідки наданої державним виконавцем, що становить 25764,52 грн.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач знаючи про прийняте судове рішення про стягнення з нього аліментів повинен був вчиняти дії, пов`язані з його виконанням, контролювати виконання, оскільки його дитина повинна мати належні та достатні засоби для існування й відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, необхідно стягнути з відповідача пеню за несплачені аліменти на користь позивача у розмірі, який не перевищує загальну суму заборгованості по аліментам, відповідно до довідки наданої державним виконавцем, що становить 25764,52 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що у відповідача перебуває на утриманні нова сім`я та його дружина перенесла складну операцію та лікувалась від тяжкої хвороби на що потрібні кошти та в нього не має можливості сплатити заборгованість у такому розмірі, колегія суддів ставиться критично, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв до уваги поданий ним розрахунок заборгованості, колегія суддів ставиться критично, оскільки надані деякі квитанції та платіжні доручення не містять зокрема призначення платежу, а тому не можна встановити за який фактично період вносилась заборгованість зі сплати аліментів з метою визначення кінцевої дати періоду погашення заборгованості за черговий платіж по аліментам.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно позовні вимоги задовольнив частково та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова