145/71/20
2/145/51/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2022 смт. Тиврів Суддя Тиврівського районного суд у Вінницької області Вальчук В. В. вивчивши матеріали цивільної справи №145/71/20 провадження №2/145/51/2022 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним та скасування наказу №4 від 16.10.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним та скасування наказу №4 від 16.10.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2020 року дану справу було передано на розгляд судді Тиврівського районного суду Мазурчаку А.Г.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2021 року дану справу було передано на розгляд судді Тиврівського районного суду Ратушняку І.О.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 16.03.2021 року дану справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд.

Ухвалою від 18.04.2022 року суддя Ратушняк І.О. задовільнив свою заяву про самовідвід.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2022 року вказану справу передано на розгляд судді Вальчуку В.В.

Вивчиши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху виходячи з наступного.

В позовній заяві містилась вимога позивача про стягнення з відповідача 200000 грн. моральної шкоди, яка була не оплачена судовим збором, в зв`язку з чим ухвалою Тиврівського районного суду від 21.02.2020 було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору (а.с. 97-100).

13.03.2020 року позивачка подала суду заяву про зміну позовних вимог, якою відмовилась від вимоги про стягнення з відповідача 200 000 грн. моральної шкоди (а.с. 120).

08.12.2020 року позивачка подала суду заяву про зміну (збільшення) позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 2 000 000 грн. моральної шкоди, яку подала з клопотанням про звільнення від сплати судового збору (а.с. 159-160).

Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що попереднім головуючим не було вирішено вказане питання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Як роз`яснено в п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI "Про судовий збір" та статті 136 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені в заяві заявником обставини на обґрунтування клопотання самі по собі не свідчать про важкий майновий стан, який би унеможливлював сплату нею судового збору, крім того відповідно до довідки про заробітну плату за 2019 рік, наданої представником відповідача заробітна плата ОСОБА_2 за 2019 рік складає 61027 грн. 88 коп.(а.с. 81-82).

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ч.1 та підпункту 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яку позивачка сплатила 13.03.2020 (а.с. 117).

За подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня становить - 2102 гривні.

Отже, за подання позовної заяви майнового характеру сума судового збору становить 20 000 грн., які слід сплатити за реквізитами: отримувач коштів ГУК у Він.обл./ смт Тиврiв/22030101, код ЄДРПОУ суду 37979858, банк отримувача -Казначейство України (ел. адм.подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0002894, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Вивчивши дану позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху у відповідності до вимог ч.11 ст.187 ЦПК України, оскільки така не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Суд наголошує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У цих рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, в кожному випадку позивач при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відтак, крім вищенаведених недоліків позовної заяви позивачем при подачі даної позовної заяви в порушення п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України не зазначено ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Також, в порушення п.п.6,7,8,10 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору та відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання заяви, якщо такі здійснювалися, а також перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; і крім того, позивачем не підтверджено про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача 9відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, після відкриття провадження у справі встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За таких обставин, вважаю за необхідне надати позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 187, 260, 261 ЦПК України,

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним та скасування наказу №4 від 16.10.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності - залишити без руху.

Надати позивачу 5-ти денний строк, з дня отримання ухвали, для усунення недоліків позовної заяви зазначених в описовій частині цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву вважати не поданою та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Вальчук В. В.