БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2186/22
Провадження № 2/497/637/22
УХВАЛА

про розгляд заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову

09.11.2022 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Ільєва Д.Д.,

розглянувши у приміщенні суду у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання недійсним та скасування рішення, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ФОП ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2022 року адвокат Стойкова М.Д. представник гр. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до суду, до якого додано заяву про забезпечення позову, якою вона просить заборонити Василівській сільській раді Болградського району Одеської області укладати будь-які правочини в тому числі щодо оренди земельних ділянок, які розташовані на території Василівської сільської ради (за межами населеного пункту с.Василівка) Болградського району Одеської області: №1 площею 15,4905га; №2 площею 14,4308га; №3 площею 12,4808га; №4 площею 10,6759га; №5 площею 34,2088га; №6 площею 69,4144га; №8 площею 25,7705га; №9 площею 29,9801га; №12 площею 28,4728га та №16 площею 57,7641га. Також заявник просить заборонити Болградській районній військовій адміністрації здійснювати реєстрацію договору оренди, що укладений між Василівською сільською радою Болградського району Одеської області та ФОП ОСОБА_3 на підставі незаконного рішення 31-ї сесії Василівської сільської ради Болградського району Одеської області восьмого скликання №735 від 20.10.2022р.

З доводів заяви адвоката Стойкова М.Д. представника гр. ОСОБА_1 та матеріалів справи вбачається, що представник позивача вважає, що порушуються права позивача, оскільки до складу тих земельних ділянок, що вирішено передати в оренду сільською радою входять земельні ділянки, право на отримання яких у власність має він, ОСОБА_1 на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) та протоколу зборів власників (уповноважених) земельних часток (паїв) земель колективної власності СВК «Василівка», що був затверджений Розпорядженням №557/А-2011 Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 14.09.2011р.).

А саме, стверджується у заяві, ОСОБА_1 має право на одержання земельних часток (паїв) із землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Василівське», на підставі наступних сертифікатів на право на земельну частку (пай), що були видані громадянину України - члену Колективного сільськогосподарського підприємства «Василівське» та зареєстровані у Болградській районній держадміністрації Одеської області, про що внесено відповідні записи до сертифікатів: серії РН №731272 - на земельну частку розміром 3,108га; серії ОД №0072895 - на земельну частку розміром 3,204га; серії РН №697022 - на земельну частку розміром 3,108га; серії ОД №0072304 - на земельну частку розміром 3,204га; серії ОД №0072888 - на земельну частку розміром 3,204га та серії ОД №0096620 - на земельну частку розміром 3,204га.

Крім того, стверджує представник позивача, 01.09.2011р. на зборах власників (уповноважених) земельних часток (паїв) земель колективної власності СВК «Василівка» затверджено перелік контурів пасовищ колективної власності загальною площею 600,7га та групи володільців паїв, закріплено контури пасовищ по групам володільців паїв (копія протоколу додається), а Розпорядженням №557/А-2011 Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 14.09.2011р. затверджено протокол зборів осіб уповноважених власниками земельних часток (паїв) земель колективної власності колишнього СВК «Василівка» від 01.09.2011р., згідно п.2 якого вищевказаний протокол є підставою для подальшого ухвалення рішень про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) СВК «Василівка». ОСОБА_1 та інші пайовики (171 особа), маючи намір отримати земельні ділянки у спільну сумісну власність, звернулися 26.03.2021р. до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області з заявою про надання їм усім (всього 172 особи) згоди на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області (масиви №760,745,707,707А,748), з подальшою передачею громадянам у спільну сумісну власність. Але, 15.10. 2021р. ОСОБА_1 отримав від Василівської сільської ради лист від 06.10.2021р. №04/02-17/877, яким його було проінформовано, що звернення від 30.06.2021р. щодо надання згоди на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості йому, ОСОБА_1 та іншим (всього 171 осіб) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з подальшою передачею громадянам у спільну сумісну власність, було розглянуто 18.08.2021р. на пленарному засіданні сесії Василівської сільської ради восьмого скликання, але рішення по цьому питанню не ухвалене. Станом на теперішній час бездіяльність Василівської сільської ради Болградського району Одеської області щодо неухвалення рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення вищевказаної технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості за адресою: Одеська область, Болградський район, Василівська сільська рада (за межами населеного пункту села Василівка), з подальшою передачею у спільну сумісну власність оскаржується в Одеському окружному адміністративному суді (справа №420/11406/22).

Крім того, стверджує представник позивача, попри те, що протягом тривалого часу Василівською сільською радою не розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 та інших 171 осіб про надання дозволу на виготовлення вищевказаної технічної документації, Василівська сільська рада вищевказаним рішенням 31-ї сесії восьмого скликання №735 від 20.10.2022р. надала дозвіл на оренду ФОП ОСОБА_3 земельних ділянок загальною площею 431,4637га, до яких входять пасовища, до складу яких, у свою чергу, входять вищевказані спірні земельні ділянки, право на одержання яких у власність мають ОСОБА_1 та інші власники сертифікатів на паї.

Крім того, свою вимогу заявник обґрунтовує порушенням Василівською сільською радою п.27 розділу X «Перехідних положень» ЗК України, посилаючись на те, що під час дії воєнного стану передача в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення можлива лише без зміни її цільового призначення, та стверджуючи, що вищевказаним рішенням 31-ї сесії Василівської сільської ради земельну ділянку передано ФОП ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте до них входять пасовища. Цю свою думку заявник обґрунтовує тим, що згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010р. №548, землі сільськогосподарського призначення за цільовим призначення поділяються на наступні категорії: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01); для сінокосіння і випасання худоби (код КВЦПЗ 01.08); інші, тому землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та землі сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби (пасовища) є різними за своїм цільовим призначенням. А тому, стверджує заявник, передача ФОП ОСОБА_3 у користування вказаної земельної ділянки, частина якої не для використовування за її цільовим призначенням порушує норми діючого законодавства та призводить до порушення прав ОСОБА_1 і інших осіб на отримання у власність земельної ділянки пасовищ належної якості.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може, на думку заявника, призвести до неможливості або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову, є необхідність та обґрунтовані підстави щодо вжиття заходів забезпечення позову, але, беручи до уваги особливості правовідносин, що виникли між сторонами, дотримуючись принципу співмірності, заявник просить зустрічне забезпечення не застосовувати, при цьому зазначаючи, що ОСОБА_1 до Болградського районного суду Одеської області буде подана позовна заява про визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення 31-ї сесії Василівської сільської ради.

Вивчивши заяву позивача про забезпечення позову та ознайомившись з матеріалами справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, тому сторони не викликалися у судове засідання з розгляду вищевказаної заяви про забезпечення позову. Згідно ч.6ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ст.55 Конституції України регламентовно, що "кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань".

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Не допускається забезпечення позову шляхом: накладення арешту на заробітну плату; накладення арешту на пенсію та стипендію; допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу; допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Таким чном, підстави забезпечення позову врегульовано чинним цивільно-процесуальним законодавством. А саме, відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З точки зору Закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, якщо відповідач буде діяти недобросовісно, або якщо невжиття таких заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, згідно з п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, забороною вчиняти певні дії. За даною нормою закону однією з причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, - може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. А, відповідно до ч.3ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові №752/6255/18 від 21 листопада 2018 року, яка, з точки зору ч.4ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме, - лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, і не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. З точки зору закону заходи забезпечення позову визначаються виходячи з засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення в разі, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення; тобто, з точки зору закону ухвала суду щодо накладення арешту на майно за своєю суттю є обмеженням, встановленим для відповідачів, вільно розпоряджатися нерухомим майном.

З доводів вищевказаної заяви про забезпечення позову не вбачається наслідків, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, а також не надано доказів що саме, в разі невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, оскільки не вбачається з матеріалів справи посягання на право власності на землю позивача, яке він мав змогу оформити ще з 2011 року - з моменту, коли Розпорядженням №557/А-2011 Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 14.09.2011р. було затверджено протокол зборів осіб уповноважених власниками земельних часток (паїв) земель колективної власності колишнього СВК «Василівка» від 01.09.2011р., згідно п.2 якого вищевказаний протокол є підставою для подальшого ухвалення рішень про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) СВК «Василівка», серед яких значиться й ОСОБА_1 , як стверджується у заяві. Крім того, твердження представника позивача у заяві про передача ФОП ОСОБА_3 у користування вказаної земельної ділянки, частина якої буде використовуватися не для використовування за її цільовим призначенням порушує норми діючого законодавства та призводить до порушення прав ОСОБА_1 і інших осіб на отримання у власність земельної ділянки пасовищ належної якості - є лише припущенням, та не може порушити право позивача на власність, оскільки він не є власником цих земельних ділянок. Також суду не надано доказів, яким чином порушується право на оформлення права власності на ці земельні ділянки перебування їх в оренді та використувування з метою отримання сільськогосподарської продукції, для чого, власне, і призначені землі, які були розпайовані у сільській місцевості з цільовим призначенням "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва".

По суті, подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення від виконання рішення суду у цій справі в разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України, з якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Враховуючи наведене, за відсутності доказів у підтвердження обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 259,260, 261,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання недійсним та скасування рішення, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ФОП ОСОБА_2 .

Копію ухвали надіслати заявнику або представнику заявника до відому.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Болградський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії. В разі пропуску строку для оскарження з поважних причин учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку для апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали виготовлено 14.11.2022р., з яким учасники справи можуть ознайомитися у суді.

Суддя А.В.Кравцова