Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/7584/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2022 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.

за участю представників:

позивача адвоката Савченка С.В.

відповідачів за

довіреністю ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 липня 2017р. за наслідками досудового розслідування кримінального провадження №0000138 від 03 квітня 2017р. повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування стороною обвинувачення організовувались та здійснювались відповідно ОСОБА_4 слідчі та процесуальні дії, оперативні та інші заходи, що призвели до завдання йому моральної шкоди.

Так, за результатами обшуку, проведеного в офісному приміщенні ФГ «Степ» в м.Жашків, було виявлено та вилучено документацію підприємства.

Крім того, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2017р. щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід домашній арешт строком на 2 місяці із забороною залишати місце свого проживання та покладено певні обов`язки.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.08.2017р. застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 32000грн.

Ухвалою суду від 12.10.2017р. строк дії виконання обов`язків, накладених на ОСОБА_4 продовжено на 1 місяць.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2019р. ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2020р. вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2019р. залишено без змін.

Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2021р. вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2019р. та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2020р. залишено без змін.

Наведеними обставинами обґрунтовується виникнення у ОСОБА_4 права на звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В позовній заяві зазначено, що ОСОБА_4 завдано моральної шкоди незаконним повідомленням про підозру, незаконним вилученням в ході обшуку офісу документації, незаконним проведенням негласних слідчих (розшукових) дій, незаконними обмеженнями, покладеними стороною обвинувачення та судом на ОСОБА_4 у зв`язку із реалізацією заходу забезпечення кримінального провадження, що призвело до моральних страждань внаслідок погіршення відносин з оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, нормально працювати, погіршенням стану здоров`я, неможливістю реалізувати право бути обраним та ін.

Перебування під слідством та судом об`єктивно не може не завдавати шкоди особі, щодо якої здійснюється кримінальне переслідування. Однак, враховуючи той факт, що обвинувачення ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження в суді, мають місце достатні підстави стверджувати про завдання моральних страждань органами Національної поліції та прокуратури. При цьому, із врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, тривалості досудового розслідування та проходження справою всіх судових інстанцій, встановлений законом мінімальний гарантований розмір шкоди, який обов`язково має бути відшкодованим постраждалій особі (в розмірі мінімальної заробітної плати за відповідний період), об`єктивно має бути вищим для поточної справи.

В позові наведено розрахунок розміру завданої моральної шкоди за період з 22 липня 2017р. по 27 січня 2021р. в сумі 173860 грн.

Відповідно до положень ч. ч. 2,3 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та з врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_4 , тривалості досудового розслідування та проходження справою всіх судових інстанцій, вважає доцільним застосувати до розрахованої гарантованої суми, що підлягатиме відшкодуванню коефіцієнт 2,5. Таким чином, мінімальний розміром, який підлягатиме відшкодуванню за завдану позивачу моральну шкоду становитиме 173860 x 2,5= 434650 грн.

Крім того, у зв`язку з тривалим перебуванням під слідством та судом, значне погіршення стану здоров`я, необхідність лікування та профілактики, позивачу завдано шкоди у розмірі не менше 150000грн.

Незаконним проведенням негласних слідчих (розшукових) дій стосовно позивача, що встановлено виправдувальним вироком, йому завдано моральної шкоди, яку оцінює у 50000грн.

Покладення стороною обвинувачення та судом на ОСОБА_4 деяких обмежень суттєво обмежило можливість нормально працювати, а тому завдана шкода на 65350грн.

Сукупно обсяг завданої моральної шкоди, який підлягає до відшкодування становить 700000грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути солідарно з ГУ НП в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури на його користь моральну шкоду у розмірі 700000грн., яка завдана незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів судового розслідування, прокуратури.

Ухвалою суду від 20.12.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.03.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачем Черкаською обласною прокуратурою подано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні повністю. Вважає, що позивачем не доведено щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, а лише наведені загальні фрази із законодавчих актів. Відсутній причинний зв`язок між станом здоров`я і протиправними діями заподіювача та його вини. Розмір моральної шкоди може становити 174000грн. (29 місяців х 6000грн.), без врахування ще 18 днів. Позивачем не обгрунтовано суму морального відшкодування, не надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для її стягнення із застосуванням коефіцієнта 2,5, а тому розмір є недоведеним. Позивачем не доведено, що з боку слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні відносно нього допущена протиправна бездіяльність чи дії, відсутні докази спричиненої моральної та матеріальної шкоди.

Відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області надано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Зазначено, що відповідачем по справі повинна бути Держава Україна, оскільки саме з неї за рахунок коштів Державного бюджету України відбувається стягнення. Позивачем не доведено розмір відшкодування моральної шкоди, а той, який зазначений, - є не підтверджений та суперечить нормам закону. Крім того, вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Відповідачем ГУ НП в Черкаській області надано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Вважає, що ГУ НП в Черкаській області не є належним відповідачем, оскільки не уособлює собою Державу Україна. У ГУ НП рахунки відкриті виключно для забезпечення діяльності ГУ НП в Черкаській області. Вказує, що позивачем невірно визначено період перебування під слідчим та судом; не доведено факт завдання позивачу моральної шкоди.

Позивачем відповідь на відзиви подано не було.

В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи позовної заяви та надані докази.

В судовому засіданні представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи викладені ними у відзивах доводи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що 22 липня 2017р. за наслідками досудового розслідування кримінального провадження №0000138 від 03 квітня 2017р. повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування стороною обвинувачення організовувались та здійснювались відповідно ОСОБА_4 слідчі та процесуальні дії, оперативні та інші заходи. Так, за результатами обшуку, проведеного 20.06.2017р. на підставі ухвали суду від 07.06.2017р. в офісному приміщенні ФГ «Степ» в м. Жашків, було виявлено та вилучено документацію підприємства.

Крім того, ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.07.2017р. щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід домашній арешт строком на 2 місяці із забороною залишати місце свого проживання та покладено певні обов`язки.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.08.2017р. застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 32000грн. та встановлені певні процесуальні обов`язки.

Ухвалою суду від 12.10.2017р. строк дії виконання обов`язків, накладених на ОСОБА_4 продовжено на 1 місяць.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2019р. ОСОБА_4 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2020р. вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2019р. залишено без змін.

Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2021р. вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2019р. та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 08 січня 2020р. залишено без змін.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положення статей 1173, 1174 України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності, зокрема для застосування відповідальності посадових чи службових осіб таких органів, наявність їх вини не є обов`язковою.

Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії відповідного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з відповідним позовом до суду.

Дії (бездіяльність) органів державної влади, в даному випадку Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, внаслідок яких було завдано шкоди позивачу, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елементу делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, передбаченого статтею 11 ЦК України, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Вирішуючи питання про стягнення з держави відповідної компенсації, суд має керуватися вимогами Конвенції, інших актів національного законодавства задля ефективного захисту конвенційного права встановити, зокрема, за порушення якого виду конвенційних обов`язків позивач вимагає від держави компенсацію, і чи обґрунтованим відповідно до цього порушення є її розмір.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі №227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі №203/1067/19 (провадження № 62-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

На думку суду, в даному випадку спір виник з правовідносин про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та Закону України від 01.12.1994р. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (Закон №266/94-ВР).

Відповідно до частин першої та другої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону №266/94-ВР.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п.п. 1, 5 ст.3 цього Закону, у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону №266/94-ВР).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч.5, 6 ст. 4 цього Закону).

Частинами першою та другою ст.12 Закону №266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 13 цього Закону, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пунктами 11, 12, 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року №6/5/3/41, передбачено, що питання визначення розміру та відшкодування шкоди, переліченої в п.1, 3, 4, 5 ст.3 Закону №266/94-ВР, у разі закриття кримінальної справи судом вирішується судом, який розглядав справу по першій інстанції за зверненням відповідного громадянина, про що постановляється ухвала.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Правові висновки щодо вказаного питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зауважила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц, зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом («STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG», № 38432/97 від 29 березня 2001 року, використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Встановивши, що у період незаконного та безпідставного перебування під слідством та судом факт завдання позивачу моральної шкоди презюмується, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи даний спір, суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі. Дані докази є належними, допустимими та переконливими.

Зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_4 незаконно та безпідставно перебував під слідством та судом тривалий час, що складає 29 місяців та 18 днів (з 22.07.2017р. (дата повідомлення про підозру) по 08.01.2020р. (постанова апеляційного суду)), тобто 748 днів.

На думку суду помилковими є твердження позивача про те, що період тривав до 27.01.2021р. (дата постанови ВС), оскільки виправдувальний вирок суду набрав законної саме 08,01.2020р., а тому ця дата при визначенні періоду є кінцевою.

Крім того, судом враховується ступінь глибини страждань позивача, його емоційний стан протягом тривалого часу, займатися справами та працювати (директор ФГ «Степ»), здійснювати господарську діяльність, відпочивати, тобто так, як це притаманно людині, яка не перебуває під слідством та судом і так, як він жив до подій, пов`язаних із незаконним перебуванням під слідством та судом. Також, суд погоджується із доводами позивача про те, що у його житті відбулися суттєвої зміни життєвого укладу, виникли певні зміни в характері та психоемоційному стані і після виправдування він змушений був докладати значних зусиль для поновлення своїх порушених прав, налагоджуванні побуту, побудові нових відносин із людьми, оточуючими, родичами та інш. При цьому, не є доведеними обставини щодо погіршення стану здоров`я позивача у зв`язку із його незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, враховуючи надані ним медичні документи щодо наявності певних хвороб, які існували у нього як до, так і після повідомлення про підозру.

При цьому, мінімальний розмір заробітної плати, який береться в основу розрахунку моральної шкоди, визначається станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року мінімальний розмір заробітної плати встановлено на рівні 6500,00 грн., і саме з урахуванням цієї суми повинен розраховуватися розмір заподіяної позивачу моральної шкоди.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на необхідність застосування коефіцієнту 2,5 при розрахунку гарантованої суми, що підлягає відшкодуванню, оскільки таке не передбачене чинним законодавством. Крім того, не грунтуються на нормах закону і доводи позивача про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди у солідарному порядку.

Отже, в межах даної справи, права позивача були порушені діями працівників органів Національної поліції - ГУ НП в Черкаській області, які здійснювали досудове розслідування кримінального провадження та органів прокуратури Черкаської обласної прокуратури, які здійснювали нагляд та процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням, а тому можуть бути відновлені шляхом компенсації моральної шкоди і, враховуючи норми законодавства розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачу становить 191834грн. 41коп. (29 місяців х 6500грн. = 188500грн.; 18 календарних днів дорівнює 11 робочим дням (11 робочих дні х 6500грн. = 3334грн. 41коп.). На думку суду, такий розмір є виваженим, розумним та справедливим; він визначений за критеріями, що мають істотне значення та належать до характеру порушень, обставин справи з урахуванням критерію справедливості відшкодування. Що стосується розміру морального відшкодування 700000грн., як просить позивач, то такий розмір є завищеним.

Що стосується доводів відповідачів, то слід зазначити, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 27 листопада 2019р. за наслідками розгляду справи № 242/4741/16-ц була вирішена проблема визначення належного відповідача про відшкодування шкоди у відповідній категорії справ, що є предметом розгляду апеляційного суду.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди по даній категорії справ є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (п. 43 постанови).

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (п. 44 постанови).

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу.

Також, Велика Палата Верховного Суду вказала, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів.

Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказ Державного казначейства України від 02 лютого 2007 року № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 лютого 2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

Аналогічне міститься також і в п.1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04 лютого 2008 року № 39 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 лютого 2008 року за № 110/14801, чинного з 20 лютого 2008 року.

Відповідно до положень ст. 48 БК України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Крім того, слід зазначити, що вимог стосовно процесуальної форми позовної заяви ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» не визначає. Тобто, фактично з урахуванням специфіки правовідносин спеціальний Закон зробив винятки і надав право на звернення до суду із заявою, до форми і змісту якої не встановлено конкретних вимог (в тому числі визначення учасників справи).

Спеціальні норми мають пріоритет над загальними у разі конкуренції згідно з принципом lex specialis derogat generali.Тобто у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким у цьому випадку є саме Закон № 266/94-ВР.

З урахуванням вимог статті 12 ЗУ № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» як відповідач може притягуватися до участі у справі орган, який провадив слідчі (розшукові) дії, досудове розслідування, орган прокуратури чи орган, який розглядав справу.

Функції прокуратури визначені Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», КПК України тощо.

Повноваження органів Національної поліції України передбачені Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», КПК України тощо.

Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі по справі позивачем визначені вірно.

Отже, за результатами розгляду справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме слід стягнути з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4 191834грн. 41коп. Так, надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування, суду; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність та відпочивати; підривом репутації тощо. Підставою позивача ОСОБА_4 для звернення до суду є саме неспроможність держави виконати свої правоохоронні функції щодо захисту його порушеного права та здійснити нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність та досудове слідство.

В решті частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ГУ НП в Черкаській області та Черкаської обласної прокуратури в дохід держави судовий збір по 959грн. 17коп. з кожного. При цьому, слід зазначити, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені на 27,4%.

Крім того, у позовній заяві та в судовому засіданні представником позивача зазначено, що попередній (орієнтовний) розмір витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги позивачу становить 25000грн. та 500грн. за кожне судове засідання, але підтвердження будуть надані в порядку ст. 141 ч.8 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 191 834 грн. 41 коп. (сто дев`яносто одна тисяча вісімсот тридцять чотири грн. сорок одна коп.).

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (м.Черкаси, вул. Смілянська, 57, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 959грн. 17коп.

Стягнути з Черкаської обласної прокуратури (м. Черкаси, бульв. Шевченка, 286, ) в дохід держави судовий збір у розмірі 959грн. 17коп.

В решті частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 13.06.2022р.

Головуючий: С. М. Позарецька