Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2022 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Смоляра А.О.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з указаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 19.03.2007 року уклали кредитний договір CSIPGК00000057.

Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 36800,00 доларів США на термін до 19.03.2027 p., а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 36800,00 доларів США.

У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.01.2022 р. має заборгованість 2579,03 доларів США, яка складається з наступного- 2579,037 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

В зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - заборгованість у розмірі 2579,037 доларів США, що за курсом 27,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.01.2022 року складає 70897,53 грн. за кредитним договором № СSIPGК00000057 від 19.03.2007 року. Стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача надав суду відзив, згідно якого проти позову заперечив в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з строком позовної давності за основним зобов`язанням який сплив 25.06.2018 року. Також представник відповідача зауважив, що з позовної заяви та доданих до неї додатків не зрозуміло звідки позивачем отримана сума по пені в розмірі 2579,03 доларів США, оскільки ні де не конкретизовано за який період нарахована пеня.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив, згідно якого підтримав позовну заяву в повному обсязі та просив її задовольнити, щодо застосування строку позовної давності уточнив, що на сьогоднішній день порушення зобов`язання відповідачем триває, та згідно п.5.1 договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами, тому відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності. також пояснив що розрахунок суми заборгованості здійснений за період з 19.03.2017 року по 11.01.2022 року доданий до позовної заяви.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору про іпотечний кредит №CSIPGК00000057 від 19.03.2007 року, який укладено між "Приватбанк" та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 36800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць, зі строком погашення 19.03.2027 року.

До позовної заяви додано розрахунок заборгованості за договором № CSIPGК00000057 за період з 19.03.2007 року по 11.01.2022 року, що складається з 6676,90 доларів США, погашено пені в т.ч. списано 4097,89 доларів США, загальна сума нарахованої пені 2579,03 доларів США, що складає еквівалент 70897, 53 грн. та інформацію про офіційний курс гривні щодо іноземних валют на дату 11.01.2022 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2017 року за № 79354591 в рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CSIPGК00000057 від 19.03.2007 та відповідно до положень договору іпотеки від 19.03.2007 за № CSIPGК00000057, який було укладено між сторонами як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, АТКБ «Приватбанк» оформив у свою власність іпотечне майно, а саме житловий будинок з прибудовами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Відповідно до правової позиції ВСУ № 6-2129цс16 від 19.10.2016, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Відповідно до положень ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Нормами частин 1, 2 статті 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Проте, позивачем не надано до суду доказів, що заборгованість по пені за кредитним договором № СSIPGІ від 28.11.2007 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , станом на 11.01.2022 року становить саме 2579,03 доларів США, не надано розрахунку суми основної простроченої заборгованості чи виписки по рахунку відповідача, з якого можливо було б з`ясувати який рух коштів по рахунку відбувався у період з 19.03.2007 по 11.01.2022 року.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що заборгованість відповідача, яка складається з пені становить саме 2579,03 доларів США, не вказано за який період вона нарахована та на які суми вона була нарахована, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. А. Смоляр