Провадження №2/367/1618/2022
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
03 листопада 2022 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Линника В.Я.,
з участю секретаря Балинської О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НЕО Солар» про визнання кредитного договору недійсним, -
Згідно укладеного договору кредитор зобов`язався надати споживчий кредит в сумі 3000,00 грн, а споживач повернути кредит та сплатити відсотки за користування.
Точний розмір відсотків, під які отримувався кредит, в договорі зазначений не чітко, а саме: п. 3.1.1 вказує на відсоткову ставку розміром 1,5 % за 1 день користування, де річна процентна ставка становить 547,5 %, в той же час, п. 3.1.2 встановлює, що в разі неповернення кредиту та відсотків процентна ставка змінюється згідно п. 6.3, тобто відсоткова ставка збільшується кожного дня на 1 % до моменту погашення заборгованості.
Таким чином, умови договору є несправедливими, суперечать закону та порушують права споживача, тому є підстави для їх визнання недійсними з моменту укладення договору, що тягне за собою перерахунок сплачених коштів.
В судове засідання позивачка не з`явилась, від її представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачки, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи, відзив на позов не подав, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
26.11.2021 р. ухвалою Ірпінського міського суду Київської області судом залучено до розгляду справи замість відповідача ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» його правонаступника ТОВ «НЕО Солар».
Кредит надається позичальнику строком до 30.12.2019 р. (п. 1.2 договору).
Нарахування процентів здійснюється з першого дня перерахування суми кредиту у розмірі 1,5 % на залишок суми кредиту з кожний день користування кредитними коштами і до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.2 договору. Річна процентна ставка становить 547,5 %. У випадку зарахування повної суми коштів на погашення кредиту та сплати процентів позичальником на рахунок кредитора протягом п`яти робочих днів після закінчення строку договору, визначеного п. 1.2 цього договору, проценти за користування кредитом в цей період не нараховуються. В іншому випадку, процентна ставка для позичальника змінюється в порядку і на умовах, визначених в п. 6.3 цього договору (п. 3.1, 3.2 договору).
Згідно п. 6.3 договору у разі порушення позичальником зобов`язання щодо строку погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, то розмір процентної ставки для такого позичальника збільшуватиметься на 1 % від процентної ставки, визначеної в п. 3.1.1 цього договору, та нараховуватиметься щоденно на залишок фактичної заборгованості по кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення простроченої заборгованості за кредитом. Подальше повернення кредиту та сплата процентів відбувається відповідно до графіку розрахунків.
В той же час, пунктом 3.3 договору встановлено, що плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою та незмінною протягом усього строку дії цього договору, визначеного в п. 8.1 цього договору.
Строк дії договору з дня його укладання сторонами і до останнього дня строку користування кредитом включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.
На виконання умов укладеного з позивачкою договору ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надало позичальниці кредитні кошти, які вона вчасно і у повному обсязі не повернула кредитору, не виконавши свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. 28.07.2020 р. було відкрито виконавче провадження № 62668732 на підставі виконавчого напису від 16.06.2020 р. № 6293, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршицьким І.В., що підтверджується відповідною постановою про відкриття виконавчого провадження.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» (в редакції станом на 30.11.2019 р.) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Отримання в кредит грошових коштів у розмірі 3000,00 грн позивачка не заперечує як не заперечує і той факт, що при укладенні спірного договору вона скористалась розміщеною на інтернет-сайті кредитодавця публічною інформацією.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 30.11.2019 р.) встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.
Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
Позичальник підтвердив, що до укладення цього договору отримав від кредитора інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (абз. 1 п. 9.5 договору).
Позовна заява та матеріали справи не містять інформації щодо звернення позивачки до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, або відкликання згоди на укладення договору в силу ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 30.11.2019 р.).
Тому, суд відкидає посилання позивачки на невиконання з нею як з позичальником переддоговірної роботи та неповідомлення її в письмовій формі про умови кредитування.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України встановлено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 30.11.2019 р.) до відносин споживчого кредитування застосовуються подовження цього Закону про несправедливі умови договорів. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 30.11.2019 р.) встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Суд вважає, що передбачене у п. 6.3 спірного договору збільшення і так занадто великого розміру процентної ставки у разі порушення позичальником зобов`язання щодо строку погашення суми кредиту та/або процентів на 1 % від процентної ставки, визначеної договором, за кожен день прострочення суперечить п. 3.3 цього договору, яким встановлено, що плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою та незмінною протягом усього строку дії цього договору.
В той же час, згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 30.11.2019 р.) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Враховуючи наведене, п. 6.3 кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.
Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов спірного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві позивачкою не наведено.
Посилання позивачки на несправедливі умови договору щодо нарахування пені та штрафів є некоректним, оскільки таке нарахування взагалі не передбачене умовами договору.
Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168, на які посилається позивачка, обґрунтовуючи неналежне визначення відповідачем ціни продукту, втратили чинність на підставі Постанови НБУ від 08.06.2017 р. № 49.
Таким, що не відповідає дійсності, є посилання позивачки на отримання нею валютного кредиту, що потягнуло за собою небезпеку для її майнових інтересів, оскільки і з договору, і з позову вбачається, що вона отримала кредит у гривні.
Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 28.05.2020 р. по справі № 910/7164/19.
Вимагаючи зобов`язати відповідача прийняти у неї суму залишкової заборгованості, позивачка не надає доказів, що вона зверталась до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та/або його правонаступника ТОВ «НЕО Солар» з приводу прийняття у неї суми залишкової заборгованості, а їй відмовили у прийнятті такої суми.
Таким чином, право позивачки повернути кредитору суму залишкової заборгованості не було порушене і у суду відсутні підстави для задоволення такої позовної вимоги.
До того ж, загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст. 16 ЦК України.
Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.
Суд зазначає, що законодавством не передбачено такі способи захисту прав як зобов`язання прийняти кошти чи надання судом додаткового терміну для перерахування кредиторові залишкової заборгованості. Зазначені способи захисту є неналежними і такими, що не призведуть до захисту прав позивачки.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовна заява надійшла до суду 13.10.2020 р. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 р. становить 2102,00 грн.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 30.11.2019 р.) позивачку було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір у розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 16, 81, 141, 258, 259, 263 - 268, 273, 280 - 284, 352, 354 ЦПК, ст.ст. 203, 215, 217, 626 - 628, 638 - 639, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 30.11.2019 р.), суд -
Здійснити розгляд справи заочно, за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ТОВ «НЕО Солар» про визнання кредитного договору недійсним.
В решті позову відмовити.
Копію рішення суду направити сторонам по справі до відома.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя В.Я. Линник