ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/3180/20 Номер провадження 22-ц/814/2832/22Головуючий у 1-й інстанції Вікторов В.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Дундуков В.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Абдуллаєвої-Мартіросян Іммілейли Хаганіївни

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року, ухвалене суддею Вікторовим В.В., повний текст рішення складено - 11 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, інфляційних збитків та три відсотки річних, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Дундуков В.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в еквіваленті іноземній валюті, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позику у розмірі 452 880,00 грн., інфляційні збитки та 3% річних за користування сумою позики з моменту прострочення повернення суми основного боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 116 985,29 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що що 21 серпня 2017 року між фізичною особою ОСОБА_1 і фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав суму позики у розмірі 17 000 доларів США. У порядку ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідачем ОСОБА_2 власноручно видана розписка, що посвідчує отримання ним від ОСОБА_1 вказаної грошової суми. Згідно умов розписки відповідач прийняв на себе обов`язок повернути позичену грошову суму до 01 жовтня 2017 року. До вказаної дати (01.10.2017 року) повернення суми позики відповідач свого обов`язку не виконав, позиченої грошової суми у розмірі 17 000 доларів США не повернув. Станом на дату звернення позивача з даним позовом ОСОБА_2 отримані грошові кошти позивачу не повернув. Станом на 10.06.2020 року курс національної валют відносно долара США, відповідно наявної на офіційному сайті НБУ України, 100 доларів США становить 2 664 грн. Таким чином, сума заборгованості за договором позики від 21.08.2017 року становить 452 880 грн. Також вказує, що відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 80 114,47 грн., а також три проценти річних від простроченої суми - 30 870,82 грн.

01.11.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Дундуков В.В. подав до суду заяву про виправлення арифметичної помилки, в якій вказав, що у позовні заяві було допущено арифметичну помилку у розрахунку 3% річних - 36 870,82 грн. та просив правильним вважати розмір 3% річних - 36 888 грн. Щодо вимоги про стягнення інфляційних витрат, то позивач відмовляється від цієї позовної вимоги, оскільки предметом позову є грошові кошти в іноземній валюті (а.с. 175).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, інфляційні збитки та три відсотки річних - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позикові грошові кошти в сумі 452 880, 00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за користування сумою позики у розмірі 36 888,00 гривень.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 698,66 грн., а також витрати з оплати експертизи у розмірі 9 438, 55 грн.

Рішення суду першої інстанції тим, що відповідач та його представник не надали суду докази погашення заборгованості за розпискою від 21 серпня 2017 року, а надання суду розписки (а.с. 71), яка є копією, виконаною електрографічним способом, суд розцінив як намагання відповідача ухилитися від виконання обов`язків за договором позики.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Абдуллаєва-Мартіросян І.Х., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач мав стати майновим поручителем за грошовим зобов`язанням ОСОБА_3 перед позивач, за яким позивач мав передати ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 17 тис. доларів США. Відповідачем було складено розписку від 21.08.2017 року про те, що він нібито отримав від позивача грошові кошти у вказаному розмірі, оригінал якої надав позивачу, проте, жодних коштів від позивача відповідач не отримував. У подальшому через деякий час у той же день 21.08.2017 року ОСОБА_3 та позивач узгодили усі фінансові питання між собою, за результатом чого ОСОБА_3 склав позивачу боргову розписку про отримання ним 21.08.2017 року грошових коштів у розмірі 17 тис. доларів США, яка була складена у присутності свідків, серед яких був і відповідач, відомості про що відображені у ній. Вказує, що необхідність у грошовому забезпеченні відповідача відпала. Позивач повідомив відповідача, що оригінал розписки забув, однак у нього залишилася його копія, на якій він здійснить на звороті напис «претензій не маю», що тим самим підтвердив відсутність в нього будь-яких претензій майнового характеру до відповідача за вказаною розпискою. Того ж дня позивач повернув відповідачу розписку, де власноручно на зворотній стороні здійснив текст «Претензий не имею» та поставив власний підпис. Вказує, що не була проведена судово-почеркознавча експертиза та встановлений факт того, що вказаний напис виконано безпосередньо позивачем. Судом першої інстанції не досліджувався той факт, що в день укладання договору та в день написання розписки позивач не передавав грошових коштів відповідачу, тобто договір є безгрошовим, а також факт того, що 21.08.2017 року позивач повернув відповідачу копію розписки, де на зворотному боці власноручно здійснив напис про відсутність претензій. Посилається на вимоги ст. 545 ЦК України, яка передбачає, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Дундуков В.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.01.2022 року витребувана дана цивільна справа з Ленінського районного суду м. Харкова (а.с. 200).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Абдуллаєвої-Мартіросян І.Х. залишена без руху (а.с. 203).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 217).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року відкрите апеляційне провадження у справі (а.с. 218).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.08.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 05.12.2022 року о 09-40 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 219).

У судове засідання апеляційного суду 05.12.2022 року не з`явилися відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Абдуллаєва-Мартіросян І.Х., належним чином вони повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 10.11.2022 року судових повісток та повідомлень на офіційну електронну адресу представника відповідача у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України. Клопотання від сторони відповідача про відкладення розгляду справи не надходили. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Представник відповідача адвокат Абдуллаєва-Мартіросян І.Х., подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинна виявляти інтерес до відомого їй провадження, зокрема, щодо руху поданої нею скарги та результату розгляду її судом.

Отже, колегія суддів бере до уваги, що саме представник відповідача адвокат Абдуллаєва-Мартіросян І.Х. була ініціатором апеляційного провадження, а тому, звернувшись з апеляційною скаргою у справі, вона є безпосередньо зацікавленою вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 21 серпня 2017 року між фізичною особою ОСОБА_1 (позикодавець) і фізичною особою ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав суму позики у розмірі $ 17 000 (а.с. 63).

У порядку ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем ОСОБА_2 була власноруч видана розписка, що посвідчує отримання ним від ОСОБА_1 вказаної грошової суми.

Згідно умов розписки відповідач прийняв на себе обов`язок повернути позичену грошову суму до 01 жовтня 2017 року (а.с. 63).

До вказаної дати 01 жовтня 2017 року, а також станом на дату звернення до суду з позовом відповідач свого обов`язку не виконав, позиченої грошової суми у розмірі $ 17 000 доларів США не повернув.

За клопотанням представника позивача - адвоката Дундукова В.В. у справі була призначена судова технічна експертиза (а.с. 137-138).

Згідно висновку експерта № 9676/14073 від 28.05.2021 року за результатами проведення судово-технічної експертизи документів (а.с. 147-150) встановлено: 1. Текст розписки від 21.08.2017 року по позичання 17 000 доларів США за підписом ОСОБА_2 , що надана позивачем ОСОБА_1 (аркуш справи № 63), виконаний пишучим вузлом кулькової ручки, стрижень якої заправлений пастою синього кольору з фіолетовим відтінком. 2. Розписка від 21.08.2017 року за підписом ОСОБА_2 , видана відповідачем ОСОБА_4 (аркуш справи № 71) є копією, яка виконана електрографічним способом. На зворотній стороні вказаної розписки рукописний текст, виконаний пишучим вузлом кулькової ручки, стрижень якої заправлений пастою синьо-фіолетового кольору (а.с. 147-150).

Таким чином, з висновків експерта розписка, яка надана до матеріалів справи представником відповідача ОСОБА_2 (а.с. 71) є копією, яка виконана електрографічним способом та не може бути доказом повернення позики.

Таким чином, відповідач порушив умови договору позики та викладені вище приписи законодавства України та заборгував позивачу грошові кошти еквівалентні 17 000 доларів США.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк та в порядку, що встановлений договором.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом (ч. 1, ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо в зобов`язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як зазначив Верховний суд України у своїй Постанові від 24 вересня 2014 року по справі № 6-145цс14 за наслідком перегляду судових рішень у цивільних справах за неоднакового застування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, ч. 2 ст. 533 ЦК України застосовується у разі коли в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Станом на 10.06.2020 року курс національної валюти відносно долара США відповідно наявної на офіційному сайті Національного банку України 100 дол. США 2 664 грн.

Таким чином, сума заборгованості за договором позики від 21.08.2017 року становить 17 000 * 26,64 = 452 880 грн.

Відносно вимоги про стягнення трьох відсотків річних за користування сумою позики з моменту прострочення повернення суми основгого боргу, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦКУкраїни розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Так, станом на 01.10.2017 року виконання свого обов`язку відповідач позичену грошову суму не повернув позивачу та продовжує нею безпідставно користуватися до теперішнього часу. Невиконання боржником зобов`язання дає підстави для нарахування 3 % річних на суму боргу. Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Загальна сума заборгованості становить 452 880 грн. Період нарахування заборгованості 01.10.2017 року по 17.06.2020 року, кількість днів прострочення становить 991 день. Формула розрахунку 3 % річних: сума боргу * відсоткова ставка / 100 * кількість днів прострочення / 365 днів. Таким чином, три проценти річних від простроченої суми, складає: 452 880 * 3 / 100 * 991 / 365 = 36 888, 00 грн.

Відносно позовної вимоги в частині стягнення інфляційних витрат, то представник відповідача надав заяву про відмову від позовної вимоги в цій частині.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача позики у розмірі 452 880,00 грн. та 3% річних у розмірі 36 888,00 грн. за користування сумою позики з моменту прострочення повернення суми основного боргу відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, надана відповідачем ОСОБА_2 розписка (а.с. 71), на якій на зворотній стороні мається напис «Претензий не имею», не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки згідно висновку експерта ця розписка є копією, яка виконана електрографічним способом, тому не може бути доказом повернення позики.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що виконаний на зворотній стороні цієї розписки напис «Претензий не имею», не містить прізвища того, хто цей напис вчинив, відсутня дата його вчинення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач мав стати майновим поручителем за грошовим зобов`язанням ОСОБА_3 перед позивач, за яким позивач мав передати ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 17 тис. доларів США, що відповідачем було складено розписку від 21.08.2017 року про те, що він нібито отримав від позивача грошові кошти у вказаному розмірі, оригінал якої надав позивачу, проте, жодних коштів від позивача відповідач не отримував, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідач повинен був усвідомлювати та передбачати наслідки написання боргової розписки. У даному випадку відповідач не заперечує написання боргової розписки (а.с. 63) і це підтверджується висновком експерта.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач повідомив відповідача, що оригінал розписки забув, однак у нього залишилася його копія, на якій він здійснить на звороті напис «претензій не маю», що того ж дня позивач повернув відповідачу розписку, де власноручно на зворотній стороні здійснив текст «Претензий не имею» та поставив власний підпис, то ці доводи також не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки позивач повинен був усвідомлювати та передбачати наслідки вчинення напису позивачем на зворотній стороні копії розписки, а саме, що вчиняється цей напис не на оригіналі розписки, а на її копії, що оригінал розписки у такому випадку залишиться у позивача як доказ існування боргових зобов`язань. Відповідач у такому випадку мав право вимагати у позивача надати оригінал боргової розписки та вчинити саме на ньому напис про відсутність претензій.

Доводи апеляційної скарги про те, що не була проведена судово-почеркознавча експертиза та встановлений факт того, що вказаний напис виконано безпосередньо позивачем, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки стороною відповідача клопотання про проведення експертизи щодо напису на зворотній стороні копії боргової розписки (а.с. 71) суду не заявлялося. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що за висновком експерта розписка, надана стороною відповідача (а.с. 71), є копією, яка виконана електрографічним способом, тобто не є оригіналом, у зв`язку з чим проведення експертизи щодо копії є неможливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджувався той факт, що в день укладання договору та в день написання розписки позивач не передавав грошових коштів відповідачу, тобто договір є безгрошовим, то ці доводи не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки письмова форма договору позики внаслідок реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Доводи апеляційної скарги про те, що 21.08.2017 року позивач повернув відповідачу копію розписки, де на зворотному боці власноручно здійснив напис про відсутність претензій, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідач повинен був розуміти, що позивач повертає йому саме копію та передбачати наслідки цього, він міг вимагати повернення саме оригіналу боргової розписки. Посилання на вимоги ст. 545 ЦК України в частині наявності у відповідача боргового документа, що підтверджує виконання ним свого обов`язку, є недоречними, оскільки відповідач надав копію боргової розписки, яка не є належним та допустимим доказом виконання зобов`язання.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Абдуллаєвої-Мартіросян Іммілейли Хаганіївни - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов