Справа № 274/2179/19 Провадження № 2/0274/40/22
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.22 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова
доОСОБА_1 , представниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
простягнення вартості навчання,

В С Т А Н О В И В:

Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова (далі Університет) звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування вартості навчання грошові кошти у розмірі 226 658,95 грн.

Позов обґрунтований тим, що між Університетом та ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 , було укладено угоду про підготовку лікаря № 62, за умовами якої ОСОБА_4 взяла на себе зобов`язання прибути після закінчення навчального закладу за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови відшкодувати вартість навчання. ОСОБА_6 цього обов`язку не виконала, а відтак має відшкодувати Університету вартість навчання.

ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.. с. 42 46).

ОСОБА_1 позов визнала частково у розмірі 80 856,00 грн. (а. с. 147 156, з урахуванням заяви від 18.07.2022 р., а. с. 162), посилаючись на те, що Університет не надав доказів, що розмір вартості її навчання становить 165 018,17 грн., Університетом на надано розрахунку втрат від інфляції та 3% річних (відсутні формули розрахунку та період, за який таких розрахунок здійснено), а вартість аналогічного навчання в Університеті за оплатним договором становить 80 856,00 грн.

Судом з`ясовано, що між Університетом та ОСОБА_4 у 2010 р. було угоду про підготовку лікаря № 62, відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобов`язалася прибути після закінчення Університету на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а. с. 17).

В силу положень статті 204 Цивільного кодексу України (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним) зазначена угода є правомірною.

У червні 2016 р. ОСОБА_6 закінчила навчання в Університеті за спеціальністю "лікувальна справа", їй було присвоєно кваліфікацію лікаря з видачею диплома, що підтверджується витягом з наказу № 304 від 23.06.2016 р. Університету та дипломом спеціаліста від 24.06.2016 р. (а. с. 18, 10).

Університет надав ОСОБА_6 пропозицію щодо працевлаштування на посаді лікаря-анестезіолога у Піщанській ЛПЛ ДОЗ та курортів Вінницької ОДА, на яку ОСОБА_6 17.12.2015 р. погодилась, 24.06.2016 р. їй було видано відповідне направлення на роботу № 34 від 22.03.2016 р. (а. с. 11, 9).

ОСОБА_6 після закінчення інтернатури (31.07.2018 р.) не з`явилася до Піщанської ЛПЛ ДОЗ та курортів Вінницької ОДА для роботи на посаді лікаря-анестезіолога, що підтверджується листом від 30.08.2018 р. Піщанської лікарні планового лікування (а. с. 20).

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення угоди про підготовку лікаря № 62) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статі 52 Закону України "Про освіту" (у редакції, чинній на момент укладення угоди про підготовку лікаря № 62) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" № 77/96 від 23.01.1996 р. Установити, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними. Випускники, які закінчили вищі навчальні заклади за власний рахунок, мають право обирати місце працевлаштування за особистим бажанням.

Пунктом 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 р. № 992, який був чинним на момент спірних правовідносин, передбачалось, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, із служби в Національній поліції у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, набуттям громадянства або підданства іншої держави, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 р. № 367, встановлено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за угодою про підготовку лікаря № 62 щодо відпрацювання після закінчення Університету за місцем направлення не менше трьох років, а тому в силу наведених вище положень угоди та норм законодавства України зобов`язана відшкодувати вартість навчання в Університеті.

Разом з тим, Університетом не надано будь-яких доказів, що вартість навчання ОСОБА_1 за 2010 2016 рр. становить саме 165 018,17 грн., зокрема, документів, на підставі яких можна з`ясувати, з цього складається ця вартість навчання.

Крім того, розрахунок заборгованості за навчання не містить підпису особи, яка його склала (а. с. 7), що є самостійного підставою для того, що б не брати його до уваги, а також у ньому відсутні формули розрахунку втрат від інфляції та 3% річних та період, за який такий розрахунок здійснено.

За таких обставин Суд вважає, що Університетом не надано доказів, що вартість навчання ОСОБА_1 за 2010 2016 рр. становить 165 018,17 грн., і що у зв`язку з простроченням ОСОБА_1 зобов`язання з відшкодування цих коштів вона в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України має сплатити збитки від інфляції у розмірі 48 020,29 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 13 620,49 грн.

Між тим, Суд виходить з того, що вартість навчання в Університеті за оплатним договором про навчання у період 2010 2016 рр. по тій самій спеціальності, за якою навчалась ОСОБА_1 , становила 80 856,00 грн., що підтверджується договором про навчання № к 441л від 19.07.2010 р., укладеним між Університетом та ОСОБА_9 (а. с. 56 57), приймає до уваги, що ОСОБА_1 позов визнала частково саме у наведеному розмірі, та частково задовольняє позов шляхом стягнення на користь Університету з ОСОБА_10 в рахунок відшкодування вартості навчання грошові кошти у розмірі 80 856,00 грн.

З урахуванням статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_1 на користь Університету у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1 212,84 грн.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л В И В:

1. Позов Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (м. Вінниця, вул. Пирогова, 56, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП (за даними позовної зави) ) задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова в рахунок відшкодування вартості навчання грошові кошти у розмірі 80 856,00 грн.

3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 1 212,84 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут