Справа № 472/124/22
Провадження №2/472/126/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

з участю секретаря

судового засідання - Камашевої Т.В.,

представника позивача - адвоката Губської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 смт. Веселинове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (раніше приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області) Остапенко Євген Михайлович, Веселинівський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (раніше приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області) Остапенко Євген Михайлович, Веселинівський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8069, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 9755, 42 гривень за кредитним договором № 3274/1430DCLS1PS від 27.11.2012 року за період з 29.07.2014 року по 18.09.2019 року.

Однак, вказує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався нечинним пунктом Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ 29.06.1999 року №1172. Крім того, зазначає, що повністю погасила заборгованість по кредитнмоу договору ще в 2013 році.

Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості.

Таким чином, вважає, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, а нотаріус при вчиненні такого виконавчого напису не мав повного обсягу документів, зокрема, не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, але забезпечила в судове засідання участь свого представника - адвоката Губської Ю.О., яка позовну заяву підтримала в повному обсязі, та зокрема зазначила, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус керувався нечинним пунктом Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ 29.06.1999 року №1172. Крім того, зазначає, що позивач повністю погасила заборгованість по кредитному договору ще в 2013 році, та просить суд прийняти до уваги, що з дня виникнення права вимоги у кредитора до боржника минуло більше 3-х років. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості.

Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами" в судові засідання 31.03.2022 року, 23.05.2022 року, 23.06.2022 року, 13.07.2022 року та 29.09.2022 року не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 13.07.2022 року до суду представник відповідача Велікданов С.К. надав заяву про визнання позовних вимог, в якій визнав позов в повному обсязі та просив стягнути з відповідача лише 50% судового збору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. в судові засідання 31.03.2022 року, 23.05.2022 року, 23.06.2022 року, 13.07.2022 року та 29.09.2022 року не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом оголошення на веб-сторінці суду, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судові засідання 31.03.2022 року, 23.05.2022 року, 23.06.2022 року, 13.07.2022 року та 29.09.2022 року не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду 27.09.2022 року від представника відділу Килевник Сніжани надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу.

Заслухавши вступне слово представника позивача - адвоката Губської Ю.О., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8069, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 9755, 42 гривень за кредитним договором № 3274/1430DCLS1PS від 27.11.2012 року за період з 29.07.2014 року по 18.09.2019 року.

09.02.2022 року державним виконавцем Килевник С.В. було винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_1 .

З цієї постанови позивачеві стало відомо про те, що 25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8069, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 9755, 42 гривень за кредитним договором № 3274/1430DCLS1PS від 27.11.2012 року за період з 29.07.2014 року по 18.09.2019 року.

Не погодившись з даним виконавчим написом, вважає стягнену за виконавчим написом суму заборгованості спірною, а тому звернулася до суду за захистом свого права, подавши позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Разом з тим, ст. 18 ЦК України передбачено здійснення захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Останній вчиняється, як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна на документах, що встановлюють заборгованість.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 (зі змінами), на який міститься посилання в оскаржуваному написі, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Однак, судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус Остапенко Є.М. керувався нечинним пунктом Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ 29.06.1999 року №1172.

Відповідно до пункту 1 Розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ).

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 березня 2019 року (справа № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19), в постанові від 15 січня 2020 року (справа № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19), в постанові від 02 липня 2019 року (справі № 916/3006/17, провадження №12-278гс18).

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що стягувач ТОВ "Фінансова компанія управління активами" надав нотаріусу всі документи, які необхідні для вчинення виконавчого напису.

Відповідач ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. не надали матеріали, на підставі яких був вчинений виконавчий напис нотаріуса. Про витребування судом вказаних документів відповідач та третя особа повідомлялись належним чином, а саме:,

1) Ухвалою суду від 21.02.2022 року від приватного нотаріуса Остапенка Є.М. витребувано до суду належним чином завірені копії документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис № 8069 від 25.09.2019 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 9755, 42 гривень, та завірену копію виконавчого напису № 8069 від 25.09.2019 року. Дану ухвалу нотаріус не отримав, однак суд направляв ухвалу на його офіційну адресу, але конверти повернулись до суду з відміткою "адресат відсутній". Відповідно до наказу Міністерства юстиції (а.с. 21) свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю Остапенка Є.М. анульовано.

2) Ухвалою суду від 21.02.2022 року судом від відповідача ТОВ "Фінансова компанія управління активами" витребувано належним чином завірені копії документів та матеріалів з супровідним листом та їх описом, які були направлені приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенку Євгену Михайловичу, та на підставі яких він вчинив виконавчий напис № 8069 від 25.09.2019 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 9755, 42 гривень. На дану ухвалу відповідач відповідь до суду не надав.

Таким чином, ухвали суду про витребування доказів залишились невиконаними.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясуваня якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Отже, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості в розмірі 9755, 42 гривень за кредитним договором № 3274/1430DCLS1PS від 27.11.2012 року провадилось у безспірному порядку.

Суду відповідачем та приватним нотаріусом не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мала безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ "Фінансова компанія управління активами", тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 була належним чином обізнана про порушення нею грошового зобов`язання, та можливі наслідки неусунення вказаних порушень. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання.

Також суду не надано доказів того, що кредитний договір, який подавався нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був нотаріально посвідчений.

Крім того, в документах виконавчого провадження наявна копія Кредитного договору № 3274/1430DCLS1PS від 27.11.2012 року, який не є нотаріально посвідченим.

Надані державним виконавцем матеріали не містять будь-яких доказів щодо наявності у ОСОБА_1 кредитної заборгованості перед ТОВ "Фінансова компанія управління активами", до того ж ці матеріали не містять і доказів щодо переліку документів, які були направлені приватному нотаріусу Остапенку Є.М. для вчинення виконавчого напису.

Крім того, виданий приватним нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчий напис від 25.09.2019 року, вчинено поза межами строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», так як право вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором виникло щонайпізніше з 13.12.2014 року (п. 1.2. Договору - дата повернення кредиту 13.12.2014 року), тобто крайній строк вчинення виконавчого напису сплив 13.12.2017 року.

Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус, по-перше: не перевірив наявність права вимоги у стягувача до боржника; по-друге: не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості; втретє: вчинив виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим; та вчетверте: вчинив виконавчий напис поза межами строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

За такого, враховуючи вищевказане, визнання позову відповідачем, ненадання останнім належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача, а також ненадходження на запити суду копії нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ч.1 ст.133, ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному в розмірі 1 488, 60 грн. (496, 20 грн. судовий збір (забезпечення позову), 992, 40 грн. судовий збір (звернення з позовом до суду), оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів".

Що стосується заяви представника відповідача від 13.07.2022 року про визнання позову, в якій він просив стягнути з відповідача лише 50% судового збору, то вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тобто, виходячи з процесуальних обмежень, чітко передбачених у ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача стягується лише 50% судового збору, виключно тоді, коли відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини другої статті 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За змістом частин першої, третьої статті 217 ЦПК України у призначений для розгляду справи час головуючий відкриває судове засідання та оголошує, яка справа розглядатиметься. З оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 21 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31 березня 2022 року.

31 березня 2022 року було проведено судове засідання з участю представника позивача - адвоката Губської Ю.О., в якому головуючим було оголошено судове засідання відкритим.

Тому, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 217 ЦПК України слід вважати, що розгляд справи по суті розпочався з відкриття головуючим судового засідання 31.03.2022 року, в зв`язку з чим заява представника відповідача про стягнення лише 50% судового збору не підлягає задоволенню.

Крім того, представник позивача просила стягнути на користь позивача з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 гривень.

В свою чергу, 13.07.2022 року представником відповідача було подано заяву про необхідність зменшення витрат на правову допомогу позивача, з урахуванням необхідності дотримання принципу розумності та співмірності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатми розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пункту 3.3 Договору №7/22 від 10.02.2022 року про надання правової (правничої) допомоги позивач та його представник - адвокат Губська Ю.О. погодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі в сумі 3500 гривень. Розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом часу, оплата здійснюється у формі передоплати в момент підписання договору.

Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заява про судові витрати з додатками, всі завірені представником позивача копії документів. Квитанція від 10 лютого 2022 року до прибуткового касового ордера №7/22 підтверджує сплату ОСОБА_1 суми 3500 грн. Крім того, представник позивача взяла участь в п`яти судових засіданнях.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, участь представника позивача в п`ятьох судових засіданнях, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ЦПК України, то суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було складено лише позовну заяву та зібрано документи до позовної заяви, приймаючи до уваги відносно невеликий проміжок часу, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), малозначності спору, суд вважає, що розмір гонорару в 3500 грн. є необґрунтованим та явно завищеним.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 2500 грн., що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, ухвалою суду від 21.02.2022 року було застосовано заходи забезпечення позову, а саме: зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП №68591485, відкритого державним виконавцем Веселинівського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Килевник С.В., на підставі виконавчого документа - виконавчого напису № 8069 від 25.09.2019 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 9755, 42 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Зважаючи на те, що суд повністю задовольнив позовні вимоги та визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, то за таких обставин потреба в застосуванні заходів забезпечення позову відпала, а тому їх слід скасувати після набрання рішенням суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (раніше приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області) Остапенко Євген Михайлович, Веселинівський відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис № 8069 від 25 вересня 2019 року, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості у розмірі 9755, 42 гривень за кредитним договором № 3274/1430DCLS1PS від 27 листопада 2012 року за період з 29.07.2014 року по 18.09.2019 року, - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" (, поштовий індекс: 08200, місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9-А, оф. 203) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" (, поштовий індекс: 08200, місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9-А, оф. 203) на користь держави судовий збір в розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісмдесят вісім) гривень 60 (шістдесят) копійок (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), розрахунковий рахунок UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2022 року, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення суду складено 07 жовтня 2022 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко