Провадження №2/523/2570/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Єпутатова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., та додаткові витрати у розмірі 2020,57 грн.

Позов мотивується тим, що сторони уклали шлюб 20 жовтня 2014 року, у шлюбі, народилась дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

21 листопада 2018 року рішенням Боградського районного суду м. Одеси шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було розірвано.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною з інвалідністю, яка хворіє на синдром Дауна, що як наслідок постійно вимагає додаткових коштів на його лікування.

Сторони проживають окремо, відносин не підтримують, дитина проживає з позивачкою, відповідач з листопада 2018 року матеріально не допомагає дитині, отже ці обставини і змусили її звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, адвокат надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому зазначив що позовні вимоги не визнає.

Вивчивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Так, згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, з 20 жовтня 2014 року по 21 листопада 2018 року.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У шлюбі народилась дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_2 від 20.12.2018 р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, хворіє на синдром Дауна.

Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а тому саме позивач здійснює витрати на утримання дитини, на підставі цього просить стягнути аліменти на утримання їхньої спільної дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., та додаткові витрати у розмірі 2020,57 грн.

22.02.2022 року, на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає, зазначає що на даний час непрацевлаштований, і регулярного доходу не має, що підтверджується довідкою з ГУ ДПС в Одеській області, в якій вказано що з 2018 року жодних посад будь-де не займав, та працевлаштований не був, заробітну плату та інші виплати не отримував, однак вбачається що при наявній фінансовій можливості, відповідач на протязі 2019-2020 років сплачував грошові кошти на утримання малолітнього сина, перераховуючи їх на банківську картки позивачки, на підтвердження чого надає чого, додає копії платіжних доручень, на загальну суму 22000 гривень.

Відповідач на даний час перебуває в новому шлюбі, від якого, у нього наявні двоє малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтв про народження, Серія НОМЕР_3 , та Серія НОМЕР_4 .

Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень.

Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, враховує загальний матеріальний стан відповідача, стан здоров`я дітей, відповідача та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на їх виховання та розвиток через проживання дітей, з нею, в той час, як відповідач може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування дітей, яка має право на утримання за його рахунок.

Відповідач повинен, і має можливість докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїх дітей, які в силу свого віку не можуть забезпечити себе усім необхідним.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000,00 грн., щомісячно.

Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Однак, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів щодо, можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі - по 5000 грн. на дитину, що місячно.

Крім того, частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 29.07.2021 року.

Згідно з п.1 ч.1ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, у розмірі 2020,57 грн., однак вони є доведеними лише на суму 1830,60 грн., яка була сплачена за виконання замовлення в лабораторії « Смартлаб», згідно цього рахунку, дійсно вбачається що аналізи проводились щодо біоматеріалу ОСОБА_2 , з інших квитанцій які були долучені позивачкою до позовної заяви, щодо придбаних товарів, з них, неможливо зробити висновку цільового призначення придбаних товарів, чи саме для потреб дитини вони купувались, а тому понесення додаткових витрат на дитину у розмірі 2020,57 грн., не доведено.

Відповідно до ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриваються після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аналіз указаної норми закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат саме на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Таким чином з відповідача слід стягнути, лише половину коштів які були сплачені за виконання замовлення в лабораторії « Смартлаб», в розмірі 915,30 грн.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст.180-184 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 81, ч.2 ст.83, 141, 258-259, 263-265, ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), аліменти щомісячно на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 29.07.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), додаткові витрати на дитину інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі 915,30 гривень.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу на дитину за один місяць в сумі 2000 (дві тисячі) гривень підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17.03.2022 року.

Суддя: