Справа № 202/4688/21
Провадження № 2/202/408/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Свити Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 з позовом до акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що у 2018 році вона оформляла розстрочку в акціонерному товаристві «Акцент-Банк» та виконала свої зобов`язання в повному обсязі. Наголошувала, що кредитний договір, який укладений шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» № АВН0СТ7, паспорту банківського продукту «Швидка готівка 2.0.» шляхом підтвердження 16.03.2019 року о 10 год. 49 хв. невідомою особою дзвінком «К1» за номером телефону НОМЕР_1 , що ознайомлений з дійсними Умовами і правилами надання банківських послуг не відповідає її внутрішній волі, не спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто є недійсним з моменту його вчинення. Кредитний договір не був нею підписаний та вона не отримувала кредитні кошти. Зазначає, що зверталась до правоохоронних органів щодо незаконного доступу до її персональних даних та отримання кредитних коштів у сумі 56 000 грн. та 4 000, 06 грн. її онукою, яка була працівником акціонерного товариства «Акцент-Банк». Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд визнати договір позики від 16.03.2019 недійсним.

Представник акціонерного товариства «Акцент-Банк» надав заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до банку 15 листопада 2018 року, підписавши Анкету-Заяву, в якій зазначила свій номер телефону НОМЕР_2 , підписала дану Анкету, надала копії паспорту та довідки ІПН, які також підписала, отримала кредитну карту, уклавши договір розстрочки. 16 березня 2019 року позивачка дистанційно, за допомогою ОТП - пароля на номеру телефону НОМЕР_2 , уклала кредитний договір «Швидка готівка». Надання ОСОБА_1 своїх конфіденційних даних стороннім особам є порушенням розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705. Наголошував, що жоден працівник банку, як і будь-яка стороння особа, без доступну до конфіденційних даних, а саме: ПІН-код картки, паролю та номеру мобільного телефону не може отримати та оформити кредит, а тому позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Представник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник акціонерного товариства «Акцент-Банк» надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у банку від 15.11.2018 ОСОБА_1 ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами АТ «Акцент-банк» виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку. В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначені особисті данні, анкета підписана нею особисто та зазначений мобільний номер телефону: НОМЕР_1 .

16 березня 2019 року дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір «Швидка готівка», внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру.

Відповідно до листа Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області № 60/3729 від 20.06.2022, № 52/813 від 15.09.2022 в провадженні сектору дізнання Одеського районного управління № l Головного управління Національної поліції в Одеській області знаходилося кримінальне провадження №0000836 відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань «10» червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно витягу з ЄРДР 09.07.2021 року до Ч/Ч ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , яка просила вжити заходи правового характеру до невстановленої особи, яка 16.03.2019 шахрайський шляхом заволоділа грошовими коштами, а саме взяла строковий кредит в сумі 56 000 гривень в АТ «А-БАНК» на ім`я заявниці ОСОБА_1 .

При проведенні досудового розслідування не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у діянні невстановленої особи, у зв`язку із чим постановою старшого дізнавача кримінальне провадження закрито.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Так, частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1)електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2)електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

У матеріалах справи наявна копія заяви про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» від 16 березня 2019 року та паспорт банківського продукту «Швидка готівка 2.0», які підписані електронним підписом, шляхом підтвердження дзвінком «К1» за номером телефону НОМЕР_1 .

Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріалами справи не підтверджується факт того, що позивач оспорюваний договір позики не укладала.

Позивачем не доведено, що даний договір був укладений іншою особою, яка була б визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого КК України.

Саме лише звернення до правоохоронних органів не може бути розцінене як належний та допустимий доказ обґрунтованості позовних вимог.

Факт вчинення кримінального правопорушення під час укладання спірного договору позики перевіряється судом у кримінальному провадженні, ні обвинувального, ні виправдувального вироку на час розгляду даного позову судом не постановлено.

Доказів вчинення шахрайських дій з грошовими коштами на рахунку позивача матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Крім цього, не надав позивач доказів, що хтось міг скористатись його особистими даними за розголошення відомостей за які вона несе особисту відповідальність.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги вимоги позивача про визнання договору позики від 16.09.2019 виходячи із принципу диспозитивності, закріпленого ст. 13 ЦПК України, про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, надходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до акціонерного товариства «Акцент-Банк» (м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, код ЄДРПОУ 14360080) про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда