К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2022 року місто Київ

справа № 755/13698/21

провадження № 22-ц/824/5779/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк", подану представником Дегтярьовим Євгеном Володимировичем, на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Марфіної Н.В. від 9 грудня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року АТ "Альфа-Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 26 грудня 2018 року між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк" № 501097846, шляхом акцептування пропозиції банку, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 100 000 грн. зі сплатою 13,99 % річних, строком до 26 грудня 2019 року.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 12 липня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 133 642 грн. 05 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 92 187 грн.

58 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 11 754 грн. 47 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 23 100 грн.; неустойки (штрафу) в розмірі 6 600 грн.

Посилаючись на викладене, АТ "Альфа-Банк" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 133 642 грн. 05 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року позов АТ "Альфа-Банк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2008 року у розмірі 110 542 грн. 05 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, позичальник отримала кредитні кошти та своєчасно їх не повернула, а тому з неї слід стягнути заборгованість за тілом кредиту, нарахованими процентами та штраф. Оскільки у договорі не зазначено за які саме послуги встановлено сплату комісії, що є незаконним, то відсутні правові підстави для її стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Альфа-Банк" - Дегтярьов Є.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що судом не враховано положення частини 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування", статей 2, 47, 53 Закону України "Про банки і банківську діяльність", якими передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, а тому висновок суду про відсутність підстав для стягнення комісії є помилковим. Крім того, встановивши факт порушення відповідачем умов кредитного договору, суд безпідставно відмовив у стягненні за це штрафу.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентах не оскаржується.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

26 грудня 2018 року між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк" № 501097846.

Умовами договору встановлено, що позичальнику надається кредит в розмірі 100 000 грн. зі сплатою 13,99% річних з кінцевим строком повернення до 26 грудня 2019 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , станом на 12 липня 2021 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 133 642 грн. 05 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 92 187 грн. 58 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 11 754 грн. 47 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 23 100 грн.; неустойки (штрафу) в розмірі 6 600 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Предметом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції є правомірність вимог позивача про стягнення встановленої договором комісії за обслуговування кредиту.

Як убачається з матеріалів справи, пунктом 1 акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501097846 від 26 грудня 2018 року встановлено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, зокрема за обслуговування кредиту, за які встановлюється комісійна винагорода в розмірі 2,10% від суми кредиту.

У рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - "наступний закон скасовує попередній".

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

Відповідно до абзацу третього частини 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин 1-2, 5 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" статтю 11 викладено у такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набранням чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України "Про захист прав споживачів", визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи

проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України "Про споживче кредитування".

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44 цс 21).

Суд першої інстанції наведених положень Закону України "Про споживче кредитування" не застосував, помилково послався на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які втратили чинність, в результаті чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог банку про стягнення комісії.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні комісії підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вказаних позовних вимог.

Разом з тим, посилання у апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у стягнення штрафу за порушення відповідачем умов кредитного договору є необґрунтованими і відхиляються колегією суддів, оскільки судом першої інстанції ця вимога була задоволена.

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 721 грн. 50 коп., однак, враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині, розмір судового збору, що підлягав сплаті (пропорційно до вимог, у задоволенні яких було відмовлено), становить 588 грн. 39 коп.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім при поданні апеляційної скарги в розмірі 588 грн. 39 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк", подану представником Дегтярьовим Євгеном Володимировичем, задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства "Альфа-Банк" (місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100; ) заборгованість по комісії в розмірі 23 100 грн.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства "Альфа-Банк" (місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100; ) судовий збір в розмірі 588 грн. 39 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: