ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/293/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Шевчук Г. М.,

за участі секретаря Дідух М. Є.

та сторін представника ТзОВ Укр кредит Фінанс адвоката Глуховецького О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/18553/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року, ухваленого суддею Позняк В.М., повний текст рішення складено 13 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Укр кредит Фінанс про стягнення безпідставно одержаних коштів,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ТзОВ Укр кредит Фінанс про стягнення безпідставно одержаних коштів у сумі 49054,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона 02.07.2019 року звернулась до ТзОВ Укр кредит Фінанс із заявою в електроні формі для отримання коштів у сумі 10 000 грн. в кредит на 14 днів з 02.07.2019 року по 15.07.2019 року. За результатом опрацювання заявки, яка розміщена на сайті Відповідача https://creditkasa.ua) ТзОВ «Укр кредит Фінанс» сформувало кредитний договір № 0193-4808 від 02.07.2019, згідно умов якого їй надано кредит в сумі 10 000,00 гривень із терміном платежу 15.07.2019. Цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають договір та визначають усі істотні умови надання кредиту - визначено в пункті 8 Договору. Договір складається із наступних частин: кредитного договору № 193-4808 від 02.07.2019; Правил надання грошових коштів у кредит. На думку позивача, договір є неукладеним, оскільки сторони не досягнення згоди щодо істотних умов правочину, а саме строку нарахування процентів за користування сумою кредиту. Зокрема, згідно пункту 4 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Відповідно до п. 6.1. Правил надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила) за користування кредитом позичальнику нараховуються та позичальник повинен сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в кредитному договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника) до дня (включно), коли позичальник повністю погасив заборгованість. Отже, як вбачається із вищевикладеного, у двох рівноцінних складових договору визначено різні умови нарахування процентів за користування кредитом - за умовами кредитного договору кредитор має право нараховувати проценти тільки до закінчення строку кредитування; за умовами Правил проценти нараховуються до повного погашення заборгованості. Як результат, істотна умова договору щодо строку нарахування процентів за користування кредитом не погоджена сторона при укладенні договору, відповідно - кредитний договір № 0193-4808 від 02.07.2019 є неукладеним. Звертає увагу суду, що такі суперечності не відповідають принципу правової визначеності. Зауважує також, що правила, які розміщені на сайті не підписані позивачем, та їх не можна розцінювати як складову частину договору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ Укр кредит Фінанс про стягнення безпідставно одержаних коштів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТзОВ Укр кредит Фінанс 3500 грн. судових витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Купенко М.С. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що розмір, вид процентної ставки та строк нарахування процентів за кредитним договором є істотними умовами кредитного договору.

Помилковим є висновок суду першої інстанції, що визначення в двох рівноцінних складових договору різних умов нарахування процентів за користування кредитом не свідчить про те, що договір є неукладеним.

У відповідності до положень п. 7 Кредитного договору, Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 2% за кожен день користування кредитом за весь період користування виключно, якщо визначена п. 4-5 Кредитного договору процентна ставка є меншою ніж 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Як вбачається, із п. 4 Кредитного договору, розмір процентів складає 2 % від суми кредиту за кожен день користування.

Отже, зважаючи на те, що процентна ставка за користування кредитом не є меншою 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Кредитодавець не має право нараховувати проценти.

Відповідно, про жодне нарахування процентів після 15.07.20219 не може йти мова, висновок суду про відповідність п. 6.1. Правил п. 7. Договору не відповідає дійсним обставинам справи, спростовується при належному вивченні письмових доказів у справі.

Більш того, за результатом зазначених вище висновків суду першої інстанції, суд фактично визнав законним нарахування кредитором процентів після завершення строку кредитування - рішення суду у даній справі (в порушення ст. 263 ЦПК України) суперечить фундаментальній постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно правових висновків якої після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється.

Поза увагою суду залишено факт відсутності належних достовірних письмових доказів ознайомлення Позивача із Правилами (в редакції станом на 02.07.2019), хоча ОСОБА_1 в позовній заяві зазначено, що розміщені на сайті: https://creditkasa.ua Правила не визнаються нею та не містить її підпису, - їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.07.2019 року шляхом підписання Кредитного договору № 0193-4808, від 02.07.2019. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови, зокрема - строк нарахування процентів за користування кредитом.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення коштів одержаних без відповідної правової підстави, оскільки договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України, а системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Представник ТзОВ Укр кредит Фінанс адвокат Глуховецький О.С. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Купенко М.С. у якому зазначив, що позивач сплачував кошти відповідачу для погашення кредитної заборгованості за договором № 0193-4808 від 02.07.2019 року, що підтверджується Витягом з реєстрів банків, що був наданий позивачу і який доданий ним до позовної заяви (Додаток 3 до Позовної заяви).

Крім того, вищезазначений кредитний договір не був в установленому порядку скасований, визнаний недійсним чи не укладеним, або змінений та взагалі не оспорювався позивачем в будь-яких інших судових справах.

Таким чином, з огляду на вищеозначене, кошти, що були сплачені ОСОБА_1 добровільно для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0193-4808 від 02.07.2019 року перед TзOB «Укр кредит Фінанс» не можуть вважатися набутими останнім без достатньої правової підстави.

Щодо тверджень апелянта про начебто непогодження істотним умов кредитного договору та про те, що умови Кредитного договору суперечить умовам Правил надання грошових коштів у кредит то тут можна зазначити наступне.

Відповідно до п. 5.4 Правил надання грошових коштів у кредит підписуючи Договір шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Заявник/Позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами Договору (умовами цих Правил та Кредитного Договору).

З огляду на вищезазначене та з урахуванням того, що ОСОБА_1 підписала Кредитний договір (підтверджується самим апелянтом) її твердження, щодо непогодження істотних умов кредитного є недобросовісною поведінкою за для уникнення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Апелянт свідомо намагається ввести в оману суд, щодо начебто нарахування відсотків після закінчення строку кредитування. В той ж час ОСОБА_1 свідомо замовчує наявність п. 9 кредитного договору, відповідно до якого позичальник має право пролонгувати договір на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені Правилами надання грошових коштів у кредит. На термін пролонгації процентна ставка складає 2 % від суми кредиту за кожний день користування.

Розділ 7 Правил надання грошових коштів у кредит регламентує механізм пролонгації договору. Відповідно до п. 7.2 Правила надання грошових коштів у кредит, кредитний договір вважається пролонгованим (на такий самий строк на який він був укладений - п.7.1) без вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін, у разі сплати Позичальником лише нарахованих відсотків по договору, без повного погашення тіла кредиту.

Звертаємо увагу суду, що апелянт виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 0193-4808 від 02.07.2019 лише 10.04.2020 року. Таким чином, ОСОБА_1 користувалася наданими їй відповідачем грошовими коштами - 284 дні і сплачувала переважно нараховані відсотки, без погашення в повному обсязі тіла кредиту.

Таким чином, оскільки строк кредитування може змінюватися у зв`язку з пролонгацією кредитного договору, то нарахування відсотків після дати визначеної в п. 3.1. договору, в даному випадку є нарахуванням відсотків саме в межах строку кредитування.

З огляду на вищезазначене, твердження ОСОБА_1 про те, що п. 6.1 Правил надання грошових коштів у кредит регламентує нарахування відсотків після закінчення строку кредитування та не узгоджується з п. 4 кредитного договору, не відповідають дійсності.

У судове засідання представник ОСОБА_1 адвокат Купенко М.С. не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить його заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яка задоволена судом. Клопотань чи заяв про відкладення справи не поступило.

Представник ТзОВ Укр кредит Фінанс адвокат Глуховецький О.С. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Купенко М.С. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, зіславшись на доводи, викладені у відзиві.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності апелянта та її представника.

Відповідно до ст. 19, 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір № 0193-4808 від 02.07.2019 року із відповідачем в електронному вигляді, підписаний сторонами електронним підписом, із здійсненням позивачкою входу на сайт товариства за допомогою особистого її кабінету та пароля особистого кабінету. Спірний договір укладений сторонами з дотриманням і погодженням всіх істотних умов, належним чином і формі. ОСОБА_1 отримала 10000 грн, користувалась ними тривалий час, сплачуючи борг.

З даним висновком суду погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що 02 липня 2019 року між ТзОВ «Укр кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 0193-4808 в електронному вигляді, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом. Строк кредиту - 14 днів. Термін платежу - 15.07.2019 року. Нараховані проценти - 2800 грн. Разом до сплати 12800 грн (пункти 1-3 договору).

Протягом строку кредиту розмір процентів складає 2 % (два відсотка) від суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 % (п.4).

У разі якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (двох відсотків) (включно) пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення (п.6).

Якщо визначена п. 4 - 5 кредитного договору процентна ставка є меншою ніж 2 % (два відсотки) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого терміну (включно)), кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити за весь період користування кредитом проценти у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування кредитом, починаючи з моменту отримання кредиту (п.7).

Позичальник має право пролонгувати договір на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені Правилами. На строк пролонгації процентна ставка складає 2 % (два відсотки) від суми кредиту за кожен день користування (п.9).

Позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п.10).

Наказом директора ТзОВ «Укр кредит Фінанс» від 03 травня 2019 року № 12-П затверджено правила надання грошових коштів у кредит ТзОВ «Укр кредит Фінанс», відповідно до пункту 6.1 яких за користування кредитом позичальнику нараховуються та позичальник повинен сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, які зазначені в кредитному договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника) до дня (включно), коли позичальник повністю погасив заборгованість.

Як видно із витягу з реєстрів банків від 02.07.2019 року ОСОБА_1 оплатила на виконання умов договору за період з 15.07.2019 року по 10.04.2020 року 59054,60 гривень.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частина перша статті 1055 ЦК України вказує, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом абз. 1-4 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 7 «Про судову практику розгляду цивільних справах про визнання правочинів недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Також, статтею 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг передбачено, що договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилається іншій стороні цього договору.

При оформлені замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи(веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Стаття 129 Конституції України - реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , ознайомившись на сайті товариства https://creditkasa.ua із умовами надання та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, зробила електронну заявку для отримання кредиту в сумі 10000 грн. Даний кредит складає єдиний договір.

Кредитний договір № 0193 4808 від 02.07.2019 року підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля)А101(5-10).

Істотними умовами кредитного договору є сума, строк повернення та розмір процентів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що при укладені кредитного договору не було узгоджено строк нарахування процентів, оскільки договір передбачає нарахування процентів тільки на строк кредитування, тоді як Правила надання грошових коштів у кредит ТзОВ «Укр Кредит фінанс» передбачають нарахування процентів до фактичного дня поверхня кредиту.

Як вбачається із п. 8 кредитного договору № 0193-4808 від 02.07.2019 року підписаного позивачем, цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього кредитного договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами договору та разом складають договір), текст яких наразі розміщено на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.com.ua) та, відповідно, укладає договір.

Пункт 6.1 Правил не суперечить п. 3.3 договору № 0193-4808, оскільки вказаний пункт передбачає умови кредитування на строк до 15.07.2019 року, а п. 6 Умов та Правил передбачає умови кредитування після вказаного строку, у випадку коли позивачем не повернуто кредит до 15.07.2019 року.

Крім того, пункт 6.1 Правил узгоджується також і з п. 7 договору, яким передбачено, що у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого терміну (включно)), кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити за весь період користування кредитом проценти у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування кредитом, починаючи з моменту отримання кредиту.

ОСОБА_1 , укладаючи кредитний договір в електронному порядку, погодилася на такі умови добровільно та сплачувала проценти з 15.07.2019 року по 10.04.2020 року.

Підписуючи кредитний договір із зазначенням розміру процентів ОСОБА_1 погодилася із тим, що договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту, здійснювала платежі за цим договором в узгодженому розмірі, а згодом заперечення факту укладення договору, суперечать її попередній поведінці і є недобросовісним.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Посилання апелянта в апеляційній інстанції на те, що судом не врахована практика Верховного Суду по справах від 7 жовтня 2020 року № 450/2286/16-ц та №338/180/17 від 05 червня 2018 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці правовідносини є різними і не стосується справи, що переглядається.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що при укладанні договору не було узгоджено строк нарахування відсотків, оскільки укладаючи кредитний договір в електронному варіанті нею були узгодженні всі істотні умови договору, в тому числі і відсотки до фактичного дня повернення кредиту.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що між ТзОВ «Укр Фінанс Кредит» та ОСОБА_1 , було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору у належній формі, підписаний сторонами, позивачка на підставі цього договору отримала грошові кошти та протягом тривалого часу виконувала його умови, в тому числі і щодо відсотків, а тому вказаний договір не може вважатися неукладеним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.. ОСОБА_1 свої вимоги не довела.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на апелянта в межах нею понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року без зміни.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах нею понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 травня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Г.М. Шевчук