Номер провадження: 22-ц/813/6592/22
Справа № 501/4539/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/4539/21

Провадження номер: 22-ц/813/6592/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Чорноморський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої незаконними діями Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за апеляційною скаргою адвоката Сауляка Олексія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області, постановлену у складі судді Смирнова В.В. 08 лютого 2022 року, про закриття провадження у справі,

встановив:

2. Описова частина

2.1Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною уточненою у подальшому позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути з Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 750 грн.. Також позивачка просить стягнути на її користь з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року по справі №420/6394/20 стягнуто з фізичної особи платників податків ОСОБА_1 суму податкової заборгованості з єдиного податку фізичних осіб у розмірі 118 981,51 грн. на бюджетний рахунок, отримувач коштів - УДКСУ у м. Чорноморську Одеської області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року, справа №420/13689/20, було задоволено адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання вимоги протиправною, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Визнано протиправними вимоги Головного управління ДПС в Одеській області до ФОП ОСОБА_1 щодо стягнення суми заборгованості єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 118 981 грн. 51 коп.. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.12.2018 року № в частині заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб на суму 80 537,30 грн., у розмірі 10% штрафу, тобто 8 053,73 грн., та пені - 366,05 грн.. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.12.2018 року № в частині заборгованості з єдиного податку фізичних осіб на суму 401 505,90 грн, 20 % штрафу, тобто 80 301,18 грн., та пені 3 525,42 грн.. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.05.2020 року № в частині заборгованості з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 130 032,45 грн., 20% штрафу, тобто 26 006,49 грн., та пені - 728,64 грн.. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 1 190 грн..

Враховуючи скасування рішенням суду в справі №420/13689/20 податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень, стягувачем у виконавчому провадженні ВП№65251852 ГУ ДПС в Одеській області було подано до Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про повернення виконавчого документа.

07.07.2021 року, за заявою ГУ ДПС в Одеській області про повернення виконавчого документа без виконання, старшим державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івасьовою О.О., на підставі п.1, ч. 1, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП№65251852). Вказаною постановою, виведено в окреме провадження постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП№65251852 від 22.04.2021 року.

07.07.2021 року старшим державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івасьовою О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№66015739 за постановою №65251852, виданою 22.04.2021 року, про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі - 269 грн..

Крім того, 07.07.2021 року старшим державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івасьовою О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66015755 за постановою №65251852, виданою 22.04.2021 року, про стягнення виконавчого збору в розмірі 11 898,15 грн..

07.07.2021 року старшим державним виконавцем Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івасьовою О.О. винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №66015755. Вказаною постановою накладено арешт на грошові кошти позивача в сумі 12 167,15 грн., яка складається з суми виконавчого збору 11 898,15 грн. та витрат виконавчого провадження 269 грн..

У зв`язку з вищевказаним ОСОБА_1 змушена була звертатись за захистом своїх прав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року, справа №420/15891/21, позов ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління ДПС в Одеській області, задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івасьової О.О. про відкриття виконавчого провадження ВП №66015739 від 07.07.2021 року зі стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі - 269 грн..

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івасьової О.О. про арешт коштів боржника ВП №66015755 від 07.07.2021 року.

Зобов`язано Чорноморський міський відділ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з коштів боржника по виконавчому провадженню №66015755.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 816 грн..

На підставі викладеного, позивачка вважає накладення арешту на картковий рахунок грубим порушенням її права на отримання коштів та можливості розпоряджатися ними. Вона була позбавлена можливості сплачувати за житлово-комунальні послуги, купувати сезонний одяг та інші речі, оплачувати харчування, а також витрати, обумовлені забезпеченням звичного способу життя. Відсутність можливості розпоряджатись картковим рахунком, який є єдиною можливістю сплачувати вищевказані необхідні витрати так як ОСОБА_1 тимчасово не працює, завдало їй душевного болю та страждань.

Вищевказаними діями Чорноморський міський відділ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) завдав немайнових втрат позивачці, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначилися негативними змінами у житті: приниження ділової репутації, втрату партнерів по бізнесу, щоденні думки та спогади про наслідки подій, страх втрачання коштів та майна, думки де взяти кошти на оплату комунальних послуг та на харчування, негативні переживання та спогади, думки як уникнути створені незаконними діями державного виконавця обставини, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна та психологічна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення приниження гідності (а. с. 1 - 6, 55 - 60).

2.2. Короткий зміст позиції відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву Чорноморський міський відділ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що після повернення виконавчого документа та закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця. Державним виконавцем були здійснені всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для неупередженого, своєчасного виконання рішення в повному обсязі. Факт накладення арештів на кошти боржника державним виконавцем не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди боржнику, оскільки державний виконавець діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження».Позивачкою не було жодним чином доведено завдання їй моральної шкоди (а. с. 36 - 43).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Мотивування його висновків

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2022 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є платником єдиного податку фізичних осіб, тобто є приватним підприємцем. Правовідносини за яких, як вважає позивачка завдано моральної шкоди, виникли з приводу здійснення підприємницької діяльності. Тому, зазначена справа не підлягає розгляду в порядку ЦПК України, а підлягає розгляду в порядку ГПК України(а. с. 64).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Сауляк О.О., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

2.5. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції не було враховано, що предметом спору є - відшкодування збитків (моральної шкоди), заподіяних фізичній особі, а не юридичній особі, або фізичній особі-підприємцю, так як ОСОБА_1 свою підприємницьку діяльність припинила ще 11.10.2019 року за власним рішенням; 2) судом було відкрито провадження у справі у рамках цивільного судочинства; 3) суд першої інстанції не послався на будь-яку статтю ЦПК України, яка визначає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку ЦПК України (а. с. 68 - 74).

2.6. Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що позивачкою ОСОБА_1 було надано докази про те, що вона є платником єдиного податку фізичних осіб, тобто є приватним підприємцем.

2.7. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.03.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Сауляка Олексія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2022 року (а. с. 83).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.03.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 85).

04.04.2022 року на електрону адресу суду від адвоката Сауляка О.О., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

14.04.2022 року на електрону адресу суду від Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло відзив на апеляційну скаргу та заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням венного стану.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає, що відповідач є юридичною особою. Клопотань щодо проведення судового засідання в режимі відеоконоференції не надходило. Не зазначено про неможливість участі відповідача в режимі відеоконференції. Не надано доказів того, що запровадження воєнного стану перешкоджає цій установі брати участь у розгляді справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3.Мотивувальна частина

3.1. Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Сауляка О.О., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі виходив з того, що в даному випадку позивачка ОСОБА_1 , є платником з єдиного податку фізичних осіб, тобто є приватним підприємцем, тому зазначена справа не підлягає розгляду в порядку ЦПК України, підлягає розгляду в порядку ГПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та викладеними у відзиві на апеляційну скаргу доводами, виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її обов`язок укласти обов`язковий до укладення договір не припиняється, а продовжує існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

У постанові від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Велика Палата Верховного Суду вважає, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо припинено діяльність суб`єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією зі сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Як уже зазначалося, уразі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її обов`язок укласти обов`язковий до укладення договір не припиняється, а залишається за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи - підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного суду від 25.06.2019 року у справі №904/1083/18.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка у справі ОСОБА_1 на час існування спірних правовідносин була платником з єдиного податку фізичних осіб, тобто була приватним підприємцем. Тому, зазначена справа не підлягає розгляду в порядку ЦПК України, а підлягає розгляду в порядку ГПК України. Крім того, із суті позовної заяви позивачка просить стягнути моральну шкоду завдану їй незаконними діями саме як фізичній особі-підприємцю, а саме - неправомірним стягненням з неї єдиного податку з фізичних осіб.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, які в свою чергу не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Сауляка Олексія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скаргиадвоката Сауляка Олексія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Сауляка Олексія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2022 року про закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 травня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе