Справа № 352/1382/22
Провадження № 22-ц/4808/1173/22
Головуючий у 1 інстанції Олійник М. Ю.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Працун В.В.

за участю представника апелянта адвоката Марчук М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 адвоката Марчук Мар`яни Ігорівни на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року, постановлену у складі судді Олійника М.Ю. в м. Івано-Франківську, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин, а саме: факт того, що між ним та ОСОБА_5 укладено шлюб, що він є чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є однією і тією ж особою.

В обґрунтування заяви посилався на наявність розбіжностей у написанні його прізвища та прізвищ його дружини та дітей.

Вказував, що встановлення вказаних фактів має для нього юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав, а саме: можливість оформлення договору дарування належного йому майна родичам першого ступеня споріднення з врахуванням передбаченого чинним законодавством звільнення від сплати податку, можливість дружини та дітей успадковувати належне йому майно у випадку його смерті, а також вчинення інших нотаріально значимих дій, для яких необхідним є визначення ступеня спорідненості між ним та його сім`єю.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, керуючись пунктом 1 частиною першою статті 186 ЦПК України виходив із того, що факти, які просив встановити ОСОБА_1 у резолютивній частині заяви, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі роз`яснив ОСОБА_1 , що він має право звернутися до відповідних органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення виправлень у актові записи щодо неправильного зазначення його прізвища у свідоцтві про реєстрацію шлюбу і свідоцтвах про народження дітей, а у випадку відмови, право на оскарження таких дій в судовому порядку.

Не погодившись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Марчук М.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали.

Зокрема, представник апелянта вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 у своїй заяві просив встановити факт родинних відносин, між ним та його дружиною, дітьми, виключно у зв`язку тим, що при перекладі його прізвища з російської мови в паспорті замість прізвища « ОСОБА_7 » відповідальні особи помилково вказали прізвище « ОСОБА_8 », що й призвело до розбіжностей, які при вчиненні будь-яких нотаріальних дій не дозволяють встановити родинні відносини між ними.

При цьому, зазначення у паспорті заявника прізвища « ОСОБА_8 » призвело до того, що в документах, які видавалися заявнику в подальшому теж вказано прізвище « ОСОБА_8 », зокрема у картці платника податків, посвідченні учасника ліквідації наслідків аварії на АЕС у 1987 році, посвідченні учасника другої групи, правовстановлюючих документах та інших.

Враховуючи це, зміна прізвища у паспорті заявника на « ОСОБА_7 » не лише не сприятиме захисту прав заявника, які свого часу порушені працівниками держустанови, а й зумовить необхідність встановлення безлічі інших фактів та заміні документів.

Із урахуванням викладеного, представник апелянта вважає, що найбільш ефективним, не забороненим законом способом захисту, який дає змогу мінімізувати негативні наслідки допущеної органами державної влади помилки у перекладі прізвища заявника є саме встановлення фактів, про які просить заявник.

Крім того, представник апелянта зазначає про те, що суд першої інстанції не застосував висновки Верховного Суду при застосуванні норм права до спірних правовідносин, викладені, зокрема, у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 та від 26 січня 2022 року у справі № 569/4803/19.

За таких обставин, просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заінтересовані особи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник апелянта адвокат Марчук М.І. вимоги апеляційної скарги підтримала, просила таку задоволити.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок неправильного перекладу його прізвища з російської мови на українську, його прізвище неправильно зазначено у паспорті громадянина України як ОСОБА_1 , а у інших документах (про реєстрацію шлюбу, про народження дітей), зазначено правильно - « ОСОБА_7 ». Тому просив суд встановити факт того, що між ним та ОСОБА_5 укладено шлюб, що він є чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є однією і тією ж особою.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що фактично заявник просив встановити факт тотожності особи у документах, у зв`язку із неправильним зазначенням його прізвища, що суперечить вимогам статті 315 ЦПК України. Суд першої інстанції врахував зазначене та дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме у такий спосіб можливо виправити допущену помилку у написанні прізвища заявника і він ефективний, є помилковим.

По-перше, зміст вимог останнього зводиться до усунення недоліку на майбутнє в спосіб, який не передбачений змістом норми статті 315 ЦПК України. Заявник вказує низку обставин, які в майбутньому можуть призвести до порушення його прав та прав його спадкоємців. Однак, підставою для звернення до суду про встановлення факту може бути конкретна обставина, яка може бути усунута тільки через встановлення юридичного факту.

По-друге, наведена норма статті 315 ЦПК України чітко визначає перелік і зміст таких фактів. Зазначені у заяві розбіжності в документах не можуть бути усунуті в порядку наведеної норми. Їх, як правильно роз`яснив суд першої інстанції, може бути усунуто в позасудовому порядку.

Заявник може звернутися до відповідних державних органів із заявою про внесення виправлень в документи, в яких неправильно зазначено прізвище апелянта, а у випадку відмови, їх оскаржити.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 та від 26 січня 2022 року у справі № 569/4803/19, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Так, у справі № 523/14707/19 Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У справі № 569/4803/19 Верховний Суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для встановлення факту родинних відносин у порядку позовного провадження з метою захисту права на спадкування позивача, у зв`язку з неможливістю відновлення втрачених або знищених документів.

Натомість у справі, яка переглядається, заявник просив встановити факт тотожності особи, у зв`язку з розбіжностями у написанні його прізвища у документах.

Посилання апелянта на те, що в спірному випадку суд міг встановити хоча б факт родинних відносин, реєстрації шлюбу не заслуговують на увагу. Вимоги позивача не стосуються наведених фактів. Крім того, факт реєстрації шлюбу може бути підтверджено лише свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. У випадку втрати свідоцтва, можливе вирішення питання про встановлення факту реєстрації шлюбу у судовому порядку, однак такі обставини у даній справі не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість ухвали суду не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Марчук Мар`яни Ігорівни залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта