Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/40/22
№ провадження 2/624/51/22
РІШЕННЯ

іменем України

смт. Кегичівка 16 серпня 2022 року

Кегичівський районний суд Харківської області, суддя Куст Н.М.,

за участю секретарів судових засіданнь - Махової В.В., Кольгана С.О., Колоснікової Л.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №624/40/22,

найменування (ім`я) сторін:

позивач: Селянське (фермерське) господарство «Анастасія», (далі СФГ «Анастасія»),

представник позивача: Каніщев Сергій Георгійович, ОСОБА_6,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: Халабурдін Святослав Володимирович ,

третя особа: Кегичівська селищна рада Харківської області,

суть вимог: про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішуються ухвалою.

Голова СФГ «Анастасія» Каніщев С.Г. звернувся до суду з позовом в якому просить витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :03:000:343 та земельну ділянку кадастровий номер :03:000:344 та повернути у користування СФГ «Анастасія» згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283, виданого Кегичівською районною радою народних депутатів Харківської області, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування земельною ділянкою площею 49,59 га, з них ріллі - 41,74 га та 7,85 га кормових угідь, що знаходиться за межами населеного пункту с. Павлівка Кегичівського району Харківської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серія XP-15-00-000283, виданого Кегичівською районною радою народних депутатів Харківської області, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею - ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 49,59 га, з них ріллі 41,74 га та 7,85 га кормових угідь, рішенням 16 сесії 21 скликання Кегичівської районної ради народних депутатів Кегичівського району Харківської області від 30 березня 1994 року надано земельну ділянку розміром 49,59 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яке було створено , СФГ «Анастасія».

Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області від 08 серпня 2019 року Наказ № 6776-СГ отриманого 15 квітня 2020 року «Про впорядкування земельно-облікових відомостей» (скасовано Наказ рішенням Господарського суду Харківської області справа №922/2471/20 від 06 квітня 2021 року) та послідуючими Наказами про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність від 06 листопада 2019 року по наступних номерах: № 11532-СГ , №11522-СГ, № 11530-СГ , №11529-CГ, №11517-CГ, №11526-СГ, №11521-СГ, №11507-СГ, № 11527-СГ, №11524-СГ, №11519-СГ, №11505-CГ, №11531-СГ, №11523-СГ, №11520-СГ, №11518-СГ, №11506-СГ, №11512-СГ, №11534-СГ, №11504-СГ, №11515-СГ, №11509-СГ, №115035-СГ, №11511-СГ, №11525-СГ, Накази про надання дозволу розроблення документації із землеустрою від 30 серпня 2019 року по наступних номерах: № 7868-СГ , №7869-СГ, № 7873-СГ , № 7875-СГ , №7877-CГ, №7879-CГ, №7880-CГ, №7883-СГ, №7886-СГ, №7892-СГ, №7894-СГ, №7895-СГ, №7866-СГ, №7853-СГ, №7862-СГ, №7861-СГ, №7852-СГ, №7854-СГ, №7856-СГ, №7858-СГ, №7899-СГ, №7901-СГ, №7849-CГ, №7889-СГ, №7860-СГ було передано дані земельні ділянки громадянам України в розмірі по 2 га та розділено на 24 ділянки та 1 на - 1,59 га (справа №624/372/20 на розгляді Кегичівського районного суду).

Під час розгляду справи №922/3556/18 Східним апеляційним господарським судом де сторонами були Первомайська місцева прокуратура Харківської області, Павлівська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання відсутнім права постійного користування за СФГ «Анастасія», відмовлено в задоволенні позову. Рішення суду набрало законної сили, незважаючи на це, земельна ділянка була незаконно включена до земель запасу державної власності с/г призначення, наказами ГУ Держгеокадастру у Харківській області передано у власність громадянам України.

В подальшому земельні ділянки були передані у власність громадянину ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі №624/372/20, продовжує вчиняти незаконні дії щодо розпорядження земельною ділянкою в розмірі 49,59 га, здійснив формування 2-х земельних ділянок - кадастровий № :03:000:0344 площею 24 га, дата оцінки 23 листопада 2021 року, сума оцінки 735953,61 грн та кадастровий №:03:000:0343 дата оцінки 23 листопада 2021 року, площею 25,59 га, вартість 557883,17 грн, за місцем розташування - територія Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Поділ (об`єднання) земельних ділянок не є перешкодою для захисту прав власності Постанова ВПВС від 29 травня 2019 року, справа №367/2022/15-ц (провадження№14-376цс-18).

Дані незаконні дії призвели до втрати СФГ «Анастасія» права користування земельною ділянкою в розмірі 49,59 га та здійснені мимо волі СФГ «Анастасія», тому представники СФГ звернулися до Кегичівського відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявою про злочини.

Разом з тим, враховуючи наявність встановлених вище фактів, у кримінальному провадженні №0000077 від 24 квітня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України а відтак, відсутнє волевиявлення останньої на відчуження земельної ділянки, даними незаконними діям спірна земельна ділянка вибула з володіння, користування СФГ «Анастасія» поза її волею.

Між ОСОБА_1 та ФГ "Долина сонця" укладено договори оренди земельної ділянки, які були зареєстровані Сектором державної реєстрації Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області від 21 квітня 2020 року, на даний час в реєстрі відсутні.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15 квітня 2020 року №29-20-14-3095/0/19/20 підтверджено здійснення незаконних дій представників державних органів. Тобто, відсутні законом передбачені дії щодо позбавлення користування СФГ «Анастасія» земельною ділянкою площею 49,59 га, місце розташування територія Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, а саме відсутнє рішення судів України чи інше законне рішення.

З 2018 року по теперішній час тривають судові процеси щодо даної земельної ділянки, справа №922/3556/18 за позовом заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області щодо визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою, повернення земельної ділянки. Східним апеляційним судом було відмовлено в даній вимогі, але Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, будучи позивачем у даній справі, продовжувало порушувати права СФГ «Анастасія» та таємно, умисно з корисливих мотивів - видало Наказ № 6776-СГ від 08 серпня 2019 року отриманого 15 квітня 2020 року «Про впорядкування земельно-облікових відомостей», яким фактично протиправно заволоділи земельною ділянкою площею 49,59 гa (скасовано Наказ Господарським судом Харківської області справа №92212471/20, №922/2471/20 від 06 квітня 2021 року). СФГ «Анастасія» звернулось до Кегичівського районного суду Харківської області з позовною заявою справа №624/372/20, відкрито провадження у справі 20 липня 2020 року.

Справа передана до Сахновщинського районного суду Харківської області, так як судді даного суду Куст Н.М. та Крапівка Т.В. задовільнили відводи по справі, визнаючи обґрунтовані доводи позивача щодо відводу суддів та секретарів суду.

Щодо витребування земельної ділянки було проведено ряд усних переговорів та направлено письмову вимогу, але очікуваних результатів не досягнуто.

Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов.

Позиція третьої особи.

Представник Кегичівської селищна рада Харківської області надав пояснення в якому, не заперечує проти задоволення позову СФГ «Анастасія» про витребування земельної ділянки площею 49,59 га із чужого незаконного володіння з огляду на наступне.

Відповідно до усталеної практики BC, викладеної в численних постановах, зокрема, у справах № 922/989/18 та № 922/804/19, у разі смерті громадянина засновника СФГ постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства.

Після оформлення засновником права постійного користування земельною ділянкою, 22 листопада 1994 року була проведена державна реєстрація СФГ «Анастасія», що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №419820.

Тобто, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою Селянське (фермерське) господарства набуло права та обов`язку землекористувача з дня державної реєстрації.

З аналізу приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і воно набуває статусу юридичної особи з дати такої реєстрації. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. У разі смерті громадянина засновника (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, припиняється, зберігається фермерським господарством, до якого воно перейшло після створення фермерського господарства.

За таких обставин, зі смертю голови господарства, якому спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування (для ведення селянського (фермерського) господарства) згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії XP-15-00-000283, зазначене право не є таким, що припинилось.

Таким чином, СФГ «Анастасія», як юридична особа, не позбавлене права користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства у спосіб та у порядку, передбаченому Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство".

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

21 січня 2022 року представник позивача звернувся до суду з позовом, разом з позовом подана заява про забезпечення позову.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 24 січня 2022 року у задоволенні клопотання голови СФГ «Анастасія» Каніщева С.Г. про звільнення або відстрочення сплати судового збору - відмовлено. Заяву голови СФГ «Анастасія» Каніщева С.Г. про забезпечення позову - повернуто заявнику.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 24 січня 2022 року у задоволенні клопотання голови СФГ «Анастасія» Каніщева С.Г. про звільнення або відстрочення сплати судового збору - відмовлено. Позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 04 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 01 березня 2022 року. Клопотання про виклик свідків та витребування доказів задоволено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2022 року у задоволенні заяви позивача СФГ «Анастасія» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом СФГ «Анастасія» в особі представника Каніщева С.Г. до ОСОБА_1 , третя особа: Кегичівська селищна рада Харківської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 14 липня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Халабурдіна С.В. про проведення судового засідання 18 липня 2022 року у режимі відеоконференції із застосуванням системи EASYCON - задоволено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 29 липня 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Халабурдіна С.В. про проведення судового засідання 04 серпня 2022 року у режимі відеоконференції із застосуванням системи EASYCON - задоволено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Халабурдіна С.В. про зобов`язання СФГ «Анастасія» сплатити за подання позовної заяви про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - відмовлено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Халабурдіна С.В. про призначення по справі земельно-технічної експертизи - відмовлено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2022 року у задоволенні клопотання ФГ «Долина Сонця» в особі представника Мозгової О.А. про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - відмовлено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2022 року у задоволенні клопотання ГУ Держгеокадастру у Харківській області в особі представника Кундрюкова Ю.В. про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - відмовлено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2022 року клопотання позивача в особі голови селянського (фермерського) господарства «Анастасія» Каніщева С.Г. та його представника - адвоката ОСОБА_6 про визнання зловживання процесуальними правами відповідача ОСОБА_1 та його представника Халабурдіна С.В. та притягнення їх до відповідальності - задовольнити частково, в частині зловживання процесуальним правом. В задоволенні клопотання представника відповідача Халабурдіна С.В. про відкладення розгляду справи - відмовлено.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_6 про долучення доказів - відмовлено.

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про місце дату та час повідомлені у встановленому законом порядку, натомість надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, окрім того:

- представник позивача Каніщев С.Г. та адвокат ОСОБА_6 надали заяву в якій наполягають на винесенні рішення по справі та постійне зловживання процесуальними правами відповідачем, позовні вимоги підтримують, просять не проводити допит свідків, не наполягають на витребуванні доказів, просять розглянути за наявними у справі матеріалами, судові витрати за сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу просять стягнути з відповідача.

- представник відповідача надав заяву про відкладення розгляду справи з метою забезпечення права на судовий захист, у зв`язку з неможливістю через військові дії та обстріли прибути у судове засідання призначене на 16 серпня 2022 року;

- представник третьої особи просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серії XP-15-00-000283, виданого ОСОБА_3 , на підставі рішення XVI сесії XXI скликання Кегичівської районної Ради народних депутатів Кегичівського району Харківської області від 30 березня 1994 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 8, надано земельну ділянку розміром 49,59 га для ведення селянського (фермерського) господарства (копія, том 1, а.с.9).

22 листопада 1994 року зареєстровано Селянське (фермерське) господарство «Анастасія», , місцезнаходження: 64052, Харківська область, Кегичівський район, с. Нова Парафіївка, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 419820 (копія, том 1, а.с.10).

Згідно протоколу загальних зборів членів СФГ «Анастасія» №1 від 01 січня 2018 року вирішили: Призначити головуючого господарства Каніщева С.Г . Виключили з засновників господарства ОСОБА_8 за власним бажанням. Виключили з членів господарства ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 (копія, том 1, а.с. 30).

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15 квітня 2020 року №29-20-14-3095/0/19-20 зазначено, що Головним управлінням було видано наказ від 08 серпня 2019 № 6776-СГ «Про впорядкування земельно-облікових відомостей», яким визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею серії XP-15-00-000283, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 8 від 29 вересня 1994 року, у зв`язку із смертю користувача земельної ділянки. Земельну ділянку загальною площею 49,5900 га віднесено до земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області (копія, том 1, а.с.11, із зворотною сторінкою).

Відповідно до копії витягу з ЄРДР провадження № 0000115 від 15 червня 2020 року, вбачається, що 15 червня 2020 року до Кегичівського ВП надійшов рапорт від начальника СРПП Кегичівського ВП, про те, що в ході розгляду матеріалу ЖЄО № 896 від 19 травня 2020 вбачаються ознаки злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за фактом звернення ОСОБА_6 , щодо протиправних дій невстановлених осіб які за допомогою сільськогосподарської техніки незаконно здійснювали обробіток земельної ділянки розташованої на території с. Павлівка, Кегичівського району Харківської області (том 1, а.с.15).

Відповідно до копії витягу з ЄРДР провадження № 0000077 від 24 квітня 2020 року, вбачається 23 квітня 2020 року до Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області, надійшли матеріали за зверненням СФГ "Анастасія" (ЖЄО №263) щодо незаконного оформлення посадовими особами право на користування земельною ділянкою розміром 49,59 га яка знаходиться за межами Павлівської сільської ради (том 1, а.с.16).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, встановлено що вищевказану ділянку площею 49,59 га було розділено на 25 земельних ділянок та передано громадянам України - 24 земельні ділянки в розмірі по 2 га та 1 земельна ділянка 1,59 га (копія, том 1, а.с.54-78).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, встановлено що вищевказані ділянки (які раніше були розділені) (том 1, а.с. 54-78) передано у власність ОСОБА_1 та здійснено формування двох земельних ділянок: кадастровий номер :03:000:0343 площею 25,59 га та кадастровий номер :03:000:0344 площа 24 га (копія, том 1, а.с.21-22).

Згідно Постанови Східного апеляційного господарського суду від 15 жовтня 2020 року справа № 922/3556/18 Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Анастасія", с. Павлівка Кегичівського району Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 16 травня 2019 року у справі № 922/3556/18 задоволено. Рішення Господарського суду Харківської області від 16 травня 2019 року (повний текст складено 17 травня 2019 року) у справі № 922/3556/18 скасовано. Прийнято нове рішення у справі № 922/3556/18, яким в задоволенні позовних вимог Заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області до Селянського (фермерського) господарства "Анастасія» відмовлено повністю (копія, том 1, а.с.40-47).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексні номера: 303056042, 303061035, вбачається, що між ОСОБА_1 та ФГ «Долиною сонця» укладені договори оренди строком на 9 років, 10 місяців, 8 днів, дата реєстрації 18 червня 2022 року, дата укладення договору 23 лютого 2022 року, дати закінчення дії 31 грудня 2031 року (том 1, а.с. 233-236).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 50 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на дату надання ОСОБА_3 державного акта на право постійного користування землею) громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

За змістом ст. 2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції на дату видачі державного акту ) селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. Державний акт на право постійного користування землею видається на ім`я голови селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 22 червня 1993 року, на момент створення СФГ «Анастасія») користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 Земельного кодексу України (у згаданій редакції) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_3 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення селянського (фермерського) господарства надавалась останній, як спеціальному суб`єктові, для подальшої реєстрації Селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до частин 1,2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції, чинній на момент створення СФГ), після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації. Після відведення земельної ділянки в натурі на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.

Отже, законодавством, чинним на момент створення СФГ "Анастасія", було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ, як юридичної особи. Водночас, одержання громадянином державного акту, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення Селянського (фермерського) господарства, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення селянського (фермерського) господарства, без створення такого СФГ (наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 922/804/19).

19 червня 2003 року було прийнято новий Закон України № 937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону № 937-IV).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Вже сталою є практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, яка підтримується Великою Палатою Верховного Суду (такі висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц, 16 січня 2019 року у справі № 695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 628/776/18, від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 922/804/19).

Пунктом 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року), який діяв з 01 січня 2002 року (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) до 22 вересня 2005 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте Конституційний Суд України рішенням N 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди.

Отже, громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Великою Палатою Верховного Суду у п. 61 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18, п.32 постанови від 19 серпня 2020 року у справі № 922/804/190 констатовано, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції станом на 27 березня 2002 року, яка діяла на момент смерті ОСОБА_3 , засновника та першого голови СФГ «Анастасія») передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до приписів частини першої статті 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року), яка діяла до 01 січня 2002 року, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

За висновками Великої палати Верховного суду, викладених у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18, від 19 серпня 2020 року у справі №922/804/19, наведені положення законодавства свідчать, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ "Анастасія», так і з 01 січня 2002 року й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина - засновника фермерського господарства відсутня.

Правове становище селянського (фермерського) господарства як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновникові саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

За таких обставин Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 зазначено про необхідність відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 922/3312/17 і акцентовано, що з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.

Виходячи з правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18 та підтримана у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 922/804/19, у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.

Зі смертю засновника фермерського господарства, якому земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з державним актом на право постійного користування землею, таке право не є таким, що припинилось.

За обставинами розглядуваної справи, спірна земельна ділянка площею 49,59 га, розташована на території Павлівської сільської ради, була надана ОСОБА_3 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення XVI сесії XXI скликання Кегичівської районної Ради народних депутатів Кегичівського району Харківської області від 30 березня 1994 року, що стало підставою для видачі 29 вересня 1994 року на ім`я ОСОБА_3 . Державного акту на право постійного користування землею серії ХР-15-00-000283, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №8.

Після оформлення засновником права постійного користування земельною ділянкою, 22 листопада 1994 року була проведена державна реєстрація СФГ «Анастасія», що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №419820. Тобто, у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою з дня державної реєстрації Селянського (фермерського) господарства воно набуло права та обов`язки землекористувача (близький за змістом правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 474/100/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 704/26/17-ц, від 13 лютого 2019 року у справі №666/1188/16-ц, на який посилається також Велика Палата Верховного суду у постановах від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 922/804/19.

За таких обставин, зі смертю ОСОБА_3 , якій спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування (для ведення селянського (фермерського) господарства) згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-15-00-000283, зазначене право не є таким, що припинилось.

Також, згідно довідки Кегичівської селищної ради, вбачається, що СФГ «Анастасія», як юридична особа, не позбавлене права користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства у спосіб та у порядку, передбаченому Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство".

Як вже зазначалось, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин), перелік яких є вичерпним. З моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) виникають відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки цим господарством. Такі правомочності набувають сталого юридичного зв`язку саме з фермерським господарством.

Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (частина 3 статті 41 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція)).

Поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Право постійного користування земельною ділянкою, отриманою громадянином - засновником для ведення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Правове становище діючого фермерського господарства, в тому числі, майнова основа господарства, повинно залишатися стабільним незалежно від припинення участі в його діяльності окремих його членів в силу об`єктивної неможливості, зокрема, смерті.

Суспільний інтерес у відносинах фермерства в Україні полягає у створенні фермерських господарств для стабільного і сталого розвитку сільського господарства, створення умов для зайнятості сільського населення, організації сімейних фермерських господарств, тощо.

Втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

З урахуванням правових висновків Великої палати Верховного суду, встановлено, що у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою, СФГ «Анастасія» з дня державної реєстрації набуло права та обов`язки землекористувача земельної ділянки, загальною площею 49,59 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, а також охоронюваний законом інтерес у використанні землі, що є правовою підставою для правомірного користування СФГ «Анастасія» даною земельною ділянкою.

На теперішній час, діяльність СФГ «Анастасія» не припинена, інші підстави, визначені чинним законодавством України для припинення права постійного користування земельної ділянкою згідно Державним актом на право постійного користування землею серії XP-15-00-000283 також відсутні.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 395 Цивільного кодексу України право користування є речовим правом на чуже майно.

Згідно приписів ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Способи захисту передбачені ст.16 Цивільного кодексу України, а також ст.152 Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Частинами 2 та 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з вимогами ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула із постійного користування позивача по справі - СФГ «Анастасія» не із його волі, та відповідачем була придбана в осіб, які не мали права її відчужувати, то вона підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь СФГ «Анастасія».

Що стосується позовної вимоги позивача про повернення в користування СФГ «Анастасія» вищезазначених земельних ділянок, встановлено, що земельні ділянки на підставі договорів оренди перебувають у ФГ «Долина Сонця», тому не підлягає задоволенню, оскільки призведе до порушення прав ФГ «Долина Сонця», позовних вимог до останньої не заявлено.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,00 грн, сплачений при подачі позову до суду, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 28 січня 2022 року (том 1, а.с.101).

Щодо стягнення коштів за надання юридичної допомоги суд виходить з наступного.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача надано договір № 10 від 01 грудня 2021 року про надання правової допомоги СФГ «Анастасія» (том 2, а.с. 20-21), акт прийому передачі виконаних правничих робіт по справі № 624/40/22 за позовом СФГ «Анастасія» до ОСОБА_1 (том 2, а.с.22), а також копію квитанції №10 від 01 грудня 2021 року згідно договору № 10 від 01 грудня 2021 року, на загальну суму 12000,00, яка складається з гонорару - 10000,00 грн, за відрядження - 2000,00 грн (том 2, а.с. 22), а тому клопотання представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» в особі представника Каніщева Сергія Георгійовича, адвоката ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: Кегичівська селищна рада Харківської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_1 земельні ділянки кадастровий номер :03:000:343, кадастровий номер :03:000:344.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Селянського фермерського господарства «Анастасія» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Селянського фермерського господарства «Анастасія» витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до або через Кегичівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: Селянське (фермерське) господарство «Анастасія», місцезнаходження: 64050, Харківська область, Кегичівський район, с. Павлівка, ,

представник позивача: Каніщев Сергій Георгійович, ІПН НОМЕР_6 , адреса для листування: АДРЕСА_1,

представник позивача: ОСОБА_6, паспорт серії НОМЕР_7 , ІПН НОМЕР_8 , адреса для листування: АДРЕСА_1 ,

відповідач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ,

представник відповідача: Халабурдін Святослав Володимирович , ІПН НОМЕР_10 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ,

третя особа: Кегичівська селищна рада Харківської області, місцезнаходження: 64003, Харківська область, Кегичівський район, смт Кегичівка, вул. Волошина, буд. 33, .

Суддя Н.М. Куст