Справа № 350/1567/22
Номер провадження 2/350/545/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.,
секретаря судового засідання Маєвської С.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №350/1567/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
з участю сторін цивільної справи:
позивача ОСОБА_3 ,
представника позивача ОСОБА_4 ,
відповідачки ОСОБА_2 ,
суд
Позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якому просив розірвати шлюб зареєстрований між ними 23.05.2004 в комуні ОСОБА_5 повіту Бакеу, Румунія, за актовим записом №21; неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на проживання з відповідачкою.
В основу позовних вимог позивач зіслався на те, що з відповідачкою по справі він зареєстрував шлюб на території Румунії. Від спільного подружнього життя у них є неповнолітні діти. Причиною розірвання шлюбу з відповідачкою є те, що міцної сім`ї вони не створили через несумісність характерів, відсутність між ним та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сімейних стосунків тривалий час вони не підтримують, а шлюб існує формально. Вважає, що подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є неможливим і воно суперечило б їхнім інтересам.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві, а також зазначив, що на цей час він проживає в Україні та хоче, щоб питання про розірвання шлюбу було вирішено національним судом України.
Представник позивача - адвокат Родіков І.С. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задоволити.
Відповідачка у судовому засіданні пояснила суду, що позовні вимоги підтримує, згідна на розірвання шлюбу з позивачем та підтримує вимогу про залишення дітей на проживанні з нею.
Заслухавши думки сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, враховуючи таке.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Питання, що виникають у сфері приватно правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».
Згідно зі ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення і припинення цивільної правоздатності фізичної особи визначається її особистим законом. Іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні на рівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України.
Відповідно до ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Згідно зі ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Статтею 13 СК України визначено, що частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, коли дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.
Нормами ст. 496 ЦПК України передбачено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 297 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 26 Договору між Україною і Румунією про правову допомогу та правові відносини у цивільних справах, ратифікованим Законом України № 2822-IV від 07/09/2005 року, особисті та майнові правовідносини подружжя, які мають громадянство однієї Договірної Сторони і проживають на території другої Договірної Сторони, визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянами якої вони є. Якщо подружжя є громадянами різних Договірних Сторін і проживають на території однієї Договірної Сторони, їх особисті та майнові правовідносини визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання.
Оскільки відповідачка є громадянином України, має зареєстроване постійне місце проживання в Україні, а позивач, як громадянин іншої держави, який проживає на території України звернувся про розгляд справи у суд України за відсутності спільного особистого закону, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін у цій цивільній справі має застосовуватися національне законодавство України.
Частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як визначено ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
З долучених до матеріалів справи копії та оригіналу свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , а також перекладу такого свідоцтва з румунської мови на українську мову (а.с.6, 8-9, 20) суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_6 в комуні Луїзь Калугера повіту Бакеу, зареєстрували шлюб, про що реєстратором актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №21 від 23.05.2004.
Згідно зі ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до вимог ст.13 Договору між Україною та Румунією правову допомогу та правові відносини у цивільних справах, ратифікованого Законом України від 07.09.2005 року, документи що були складені або засвідчені установою юстиції однією з Договірних сторін, скріплені печаткою та підписом компетентної особи, дійсні на території другої Договірної сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, які на території однієї договірної сторони розглядаються як офіційні документи, користуються і на території другої договірної сторони доказовою силою офіційних документів.
Враховуючи зазначене вище, суд визнає Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , яке видано 23.05.2004 адміністрацією комуни ОСОБА_10 , повіт Бакеу, Румунія, належним доказом, яким підтверджено факт укладення шлюбу між сторонами у цій цивільній справі.
Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.
З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивач не бажає зберегти сім`ю, що суперечило б його та відповідачки інтересам, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, їх сім`я розпалася, шлюб існує формально.
Разом з тим, суд враховує, що відповідачка згідна на розірвання шлюбу з позивачем, що особисто ствердила у судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між ними необхідно розірвати.
Вирішуючи вимогу позивача про залишення дітей на проживанні із відповідачкою, суд враховує таке.
Позивач просить неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на проживанні з відповідачкою.
Копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-12) підтверджено факт батьківства та народження дітей сторін під час їхнього перебування у шлюбі.
У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.
У відповідності до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
З огляду на вищенаведене, керуючись принципом рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи інтереси дітей, а також те, що позивач, просив залишити малолітніх дітей на проживанні з відповідачкою, при цьому відповідачка у судовому засіданні підтвердила, що хоче, щоб неповнолітні діти проживали разом із нею, тому суд прийшов до переконання про те, що найбільш доцільним буде визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін із їх матір`ю ОСОБА_2 .
Також суд вважає за необхідне зазначити, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків брати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дітей.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим позов слід задоволити.
На підставі викладеного, ст.ст.24, 56, 105, 110, 112, 114, 141, 160 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити.
Шлюб, зареєстрований 23.05.2004 в комуні ОСОБА_10 повіту Бакеу, Румунія, за актовим записом №21 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.
Неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити на проживанні з матір`ю ОСОБА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Бейко