Справа № 539/2576/22
Провадження № 2/539/986/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Просіної Я.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковтун І.О.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності з визначенням розміру часток

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності з визначенням розміру часток.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що 08.05.1996 року вона, відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у якій всі разом проживали та були зареєстровані, про що органом приватизації виконкому Лубенської міської ради було видане Свідоцтво про право власності на житло №б/н від 08.05.1996 року. Вказана квартира в результаті приватизації стала спільною сумісною власністю. Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 28.09.2016 року «Про затвердження реєстру назв урбанонімів міста Лубни» вулиця Радянська була перейменована на проспект Володимирський. ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник житла ОСОБА_3 помер. На даний час у квартирі залишилась зареєстрованою тільки позивачка, але відповідач ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим за іншою адресою з 21.04.2011 року фактично продовжує проживати в цій квартирі. Після смерті свого чоловіка, співвласника квартири ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_1 вирішує питання про оформлення спадщини, але не може зробити через те, що не визначений розмір часток співвласників, у тому числі і померлого співвласника у спільній власності. Оскільки співвласники житла (сторони) не в змозі укласти договір у нотаріуса про визначення розміру часток у спільній сумісній власності через те, що один співвласник помер, а договір між співвласниками не може стосуватися частки померлого співвласника, тобто такий договір не може бути укладеним без присутності всіх співвласників, то відповідачка змушена звертатися до суду для вирішення цього питання і за захистом свого права власності.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Шестаков О.В. не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 08 травня 1996 року, квартира АДРЕСА_2 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 20.04.2015 року, номер витягу 36484336, належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Лубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 10.12.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно копії технічного паспорта на квартиру, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована в ДКЖЕУ на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва на право власності і записана у реєстрову книгу за №830 (а.с.13-14).

Відповідно до ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй Постанові Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності за № 20 від 22.12.1995 року, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

Згідно з ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ч. 1 ст. 357 ЦК України - вважаючи, що частки є рівними, оскільки будь-якого договору між сторонами про розмір часток суду не надано.

Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, що ...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно із ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст. 369 ЦК).

За положеннями ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена.

Докази наявності між співвласниками квартири АДРЕСА_2 будь-якої домовленості щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру у справі відсутні, а тому частки кожного співвласника у праві спільної власності на спірну квартиру є рівними та становлять 1/3 частки для кожного.

Позивач як співвласник нерухомого майна за відсутності згоди одного із співвласників, без визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності позбавлена можливості реалізувати всі правомочності власника, в тому числі право користування та розпорядження майном. Доказів протилежного суду не надано.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити та визначити за кожним співвласником 1/3 частки спірної квартири.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову.

Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 14.09.2022 року, таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 496,20 грн. та підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 200, 206, 258, 264, 265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності з визначенням розміру часток - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 496,20 грн.

Повернути ОСОБА_1 50 % судового збору у розмірі 496,20 грн сплаченого при поданні позовної заяви.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Я.В. Просіна