Справа № 448/133/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/3455/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Шеремети Н.О., Ванівського О.М.

при секретарі Ждан К.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи - Мостиська міська рада Яворівського району Львівської області, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С., та Державна інспекція архітектури та містобудування України, про: скасування декларації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору дарування будівлі та зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Громадянка ОСОБА_1 (надалі Позивачка ), звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі Відповідачів), треті особи - Мостиська міська рада Яворівського району Львівської області, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С., та Державна інспекція архітектури та містобудування України, про: скасування декларації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору дарування будівлі та зобов`язання до вчинення певних дій.

В обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що вона (Позивачка) є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що в березні місяці 2014 року мешканець їхнього будинку - відповідач ОСОБА_3 , що проживає в квартирі № 2 почав підготовчі роботи, а саме встановив межовий знак та межі земельної ділянки навпроти входу у їхню квартиру та повідомив, що він отримав цю земельну ділянку у власність для будівництва гаражу з мансардною. З метою вияснення цих обставин, вона (позивачка) звернулася до Мостиської міської ради Львівської області щодо законності виділення земельної ділянки ОСОБА_3 , та на її неодноразові звернення у квітні 2014 року отримала ряд рішень Мостиської міської ради та інших документів виданих ОСОБА_3 .

Стверджує, що у вересні 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернувся у Мостиську міську раду із заявою про надання йому дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 , площею 0,0034 га в результаті чого, рішенням сесії Мостиської міської ради Львівської області №44 від 25.09.2012року відповідачу ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража, угіддя-двори, із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради. В подальшому, вказану містобудівну документацію було виготовлено КП Мостиське архітектурно-планувальне бюро та затверджено рішенням сесії Мостиської міської ради від 14.11.2012 року №18, згідно з яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0034 га для будівництва індивідуального гаража, угіддя - двори, із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради. Виготовлений ТзОВ «Галземпроект» та погоджений проект землеустрою було затверджено рішенням сесії Мостиської міської ради від 21.06.2013 року №9, яким передано земельну ділянку у власність гр. ОСОБА_3 .

Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 , оформив право власності на зазначену земельну ділянку та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24.07.2013 року. Рішенням сесії Мостиської міської ради №83 від 02.10.2013 року відповідачу надано дозвіл на виготовлення будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням на власній земельні ділянці, який був виданий ОСОБА_3 28.11.2013 року Відділом містобудування та архітектури Мостиської РДА, погоджений районним архітектором Новіцьким Г.П. та в подальшому затверджений рішенням сесії Мостиської міської ради від 06.02.2014 року №106.

Наголошує, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Мостиської міської ради Львівської області та ОСОБА_3 , треті особи - Реєстраційна служба Мостиського районного управління юстиції Львівської області та Відділ Держземагенства у Мостиському районі, про визнання недійсним рішень та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, яке було залишено в силі 20.04.2015 року Апеляційним судом Львівської області та 24.09.2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано: рішення 21 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №44 від 25.09.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 »; рішення 22 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №18 від 14.11.2012 року «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 » в частині щодо затвердження гр. ОСОБА_3 містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 площею 0,0034 га.; рішення 29 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №83 від 02.10.2013 року «Про надання дозволу на виготовлення будівельної паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 »; рішення 32 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівському області №106 від 06.02.2014 року «Про затвердження будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 »; рішення 36 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №15 від 24.07.2014 року «Про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України рішення XXI сесії від 25.09.2012 року №44 «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 » та рішення XXII сесії від 14.11.2012 року №18 «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 ».

Зазначає, що незважаючи на скасування судом вищевказаних рішень, відповідач ОСОБА_3 , на підставі скасованих рішень 23 листопада 2014 року отримав будівельний паспорт та 19 січня 2015 року будівля гаража була прийнята в експлуатацію на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ 73, в результаті чого ОСОБА_3 оформив свідоцтво про право власності на нерухоме майно (будівля гаража за адресою: АДРЕСА_2 ) та в кінцевому результаті, 03 лютого 2015 року згідно Договору дарування №275, вказану будівлю гаража та земельну ділянку подарував своєму сину - ОСОБА_2 (співвідповідачу у справі).

Наголошує, що під час будівництва гаража з мансардним приміщенням в дворовій території будинку АДРЕСА_2 , відповідачем ОСОБА_3 , були порушені протипожежні вимоги ДБН, чим порушено її право на безпечне проживання. Також, під вищевказаною будівлею гаража проходить мережа централізованого водопостачання та водовідведення, що є порушенням Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 та може призвести до пошкодження даних мереж та призводить до утрудненого доступу до них. Також зазначає, що відстань від будівлі гаража до входу у її (позивачки) квартиру сягає декілька метрів, що спричиняє незручності у вільному доступі до квартири, зокрема великогабаритним майном (диван, плінтуса, тощо).

З огляду на наведене, просить суд:

- скасувати Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ 73, зареєстровану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області; скасувати Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 27.01.2015 року на нерухоме майно, будівлю гаража розташовану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ;

- скасувати Договір Дарування від 03.02.2015 року № 275 в частині дарування будівлі гаража розташованої на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок усунути порушення прав позивачів, шляхом перебудови, будівлі гаража розташованої на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , у відповідності до норм ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, а в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови від її проведення, зобов`язати ОСОБА_3 знести за власний рахунок будівлю гаража розташовану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 22 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи - Мостиська міська рада Яворівського району Львівської області, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С., та Державна інспекція архітектури та містобудування України, про: скасування декларації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору дарування будівлі та зобов`язання до вчинення певних дій, - відмовлено повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви залишено за позивачкою ОСОБА_1 .

Заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 29 лютого 2016 року, у вигляді арешту на будівлю гаража, що знаходиться в дворовій території будинку АДРЕСА_2 , - скасовано.

Зазначено, що заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що на підставі скасованих рішень, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року, було отримано будівельний паспорт та прийнята в експлуатацію будівля гаражана підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ73. Судом було встановлено, що усі прийняті рішення були прийняті з порушенням чинного законодавства, а будівництво вищевказаного гаража призведе до порушення будівельних норм та норм пожежної безпеки. Окрім цього, зазначає, що ухвалою суду першої інстанції від 10.02.2021 року було замінено третю особу на Державну інспекцію архітектури та містобудування України, таким чином, вищевказана третя особа, як учасник процесу була наділена всіма повноваженнями, наданими ЦПК України для третіх осіб. Вважає, що в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача усунути порушення прав позивача, шляхом перебудови будівлі гаража за адресою АДРЕСА_2 у відповідність до норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселен», вказані обставини не були досліджені, що свідчить про неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи.

Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 22 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в частині скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ 73, зареєстровану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області та Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 27.01.2015 року на нерухоме майно, будівлю гаража розташовану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 06 квітня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що позовні вимоги в частині скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації пред`явлені до неналежного відповідача. В частині скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу на підставі якого було видано вказане свідоцтво.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що сторони у справі проживають у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_2 .

Даний будинок складається із трьох житлових квартир, тобто є багатоквартирним.

Територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями даного будинку, в тому числі позивачкою, не створювалося. Відповідна земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, а також належні до нього будівлі та споруди, у відповідності до ст.42 ЗК України у власність чи користування об`єднанню власників не надавалась.

Відповідач ОСОБА_3 проживає в квартирі № 2 вказаного будинку.

Позивачка ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 27.07.2009 року.

Право власності на дане майно зареєстроване за позивачкою у встановленому законом порядку.

Разом з тим, позивачка не є суміжними землекористувачами із спірною земельною ділянкою наданою відповідачу ОСОБА_3 під будівництво індивідуального гаража.

Як слідує із матеріалів справи та пояснень сторін, у вересні місяці 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернувся у Мостиську міську раду із заявою про надання йому дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 , площею 0,0034 га.

Рішенням сесії Мостиської міської ради Львівської області №44 від 25.09.2012року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення зазначеної містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 , площею 0,0034 га., угіддя-двори.

Вказана земельна ділянка площею 0,0034 га була надана відповідачу ОСОБА_3 , у власність із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, в межах його повноважень та у порядку передбаченому ст.118 ЗК України.

Далі, вказану містобудівну документацію було виготовлено КП Мостиське архітектурно-планувальне бюро та затверджено спірним рішенням сесії Мостиської міської ради від 14.11.2012 року №18.

Цим же рішенням ОСОБА_3 , надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0034 га для будівництва індивідуального гаража в в АДРЕСА_2 , угіддя-двори, із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради.

Виготовлений ТзОВ «Галземпроект» та погоджений проект землеустрою було затверджено рішенням сесії Мостиської міської ради від 21.06.2013 року №9, яким передано вищевказану земельну ділянку у власність гр. ОСОБА_3 , та зобов`язано останнього оформити право власності на земельну ділянку відповідно до чинного законодавства.

Оформивши право власності на зазначену земельну ділянку та отримавши відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24.07.2013 року ОСОБА_3 звернувся у Мостиську міську раду із заявою щодо надання дозволу на виготовлення будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в в АДРЕСА_3 , на власній земельні ділянці, яку було розглянуто на сесії Мостиської міської ради та рішенням №83 від 02.10.2013 року ОСОБА_3 , надано дозвіл на виготовлення будівельного паспорта.

В подальшому, КП Мостиське архітектурно-планувальне бюро виготовлено будівельний паспорт під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням по АДРЕСА_2 , який був виданий ОСОБА_3 28.11.2013 року Відділом містобудування та архітектури Мостиської РДА та погоджений районним архітектором Новіцьким Г.П.

Після цього, виготовлений та погоджений будівельний паспорт під будівництво індивідуального гаража був затверджений рішенням сесії Мостиської міської ради від 06.02.2014 року №106.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року, яке було залишено в силі 20.04.2015 року Апеляційним судом Львівської області та 24.09.2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано: рішення 21 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №44 від 25.09.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 » ; рішення 22 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №18 від 14.11.2012 року «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 » в частині щодо затвердження гр. ОСОБА_3 містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 , площею 0,0034 га.; рішення 29 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №83 від 02.10.2013 року «Про надання дозволу на виготовлення будівельної паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 » ; рішення 32 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівському області №106 від 06.02.2014 року «Про затвердження будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 »; рішення 36 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №15 від 24.07.2014 року «Про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України рішення XXI сесії від 25.09.2012 року №44 «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 » та рішення XXII сесії від 14.11.2012 року №18 «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в в АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_3 ».

Відповідач ОСОБА_3 на підставі вказаних та нескасованих на час подачі дозвільних документів рішень, 23 листопада 2014 року отримав будівельний паспорт, в який було внесено зміни 24.12.2014 року.

Пізніше, 19 січня 2015 року будівля гаража була прийнята в експлуатацію на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання від 19.01.2015 року №ЛВ 73.

В подальшому відповідач ОСОБА_3 , оформив свідоцтво про право власності на нерухоме майно (будівля гаража за адресою: АДРЕСА_2 ), серія НОМЕР_2 від 27.01.2015 року, індексний номер 32747564.

03 лютого 2015 року згідно Договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №275, будівля гаража та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , були подаровані відповідачем ОСОБА_3 його сину - ОСОБА_2 (співвідповідачу у справі), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2015 року, індексний номер 33101567).

Загальні засади прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначені статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» .

Так, згідно ч.1 ст.39 вказаного закону (в редакції, що діяла на час реєстрації Декларації), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Декларація про готовність об`єкту до експлуатації - це документ, який складається та подається замовником до Департаменту ДАБІ з метою подальшої реєстрації та яким замовник повідомляє Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції про відповідність своєї матеріально-технічної бази вимогам законодавства.

Процедура подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації та її форма визначені Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461.

Законом України Про регулювання містобудівної діяльності і Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю надано право скасовувати декларації про готовність об`єкта до експлуатації у разі виявлення інспекцією факту подання недостовірних даних, наведених у такій декларації. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі №814/944/18.

Перелік підстав, за яких об`єкт вважається самочинним будівництвом, наведено у статті 39-1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності і пункті 22 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Реєстрація декларації підлягає скасуванню у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання не будь-яких недостовірних даних, а лише тих, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом (постанова Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №818/878/16) .

Відповідно до ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою для оформлення права власності на нього.

Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19 вересня 2018 року у справі №804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі №465/1461/16, від 07.11.2019 у справі №916/2825/18 та від 01 жовтня 2019 року у справі №826/9967/18.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.06.2019 р. у справі № 916/1986/18 отримання права власності виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення.

Судом встановлено, що Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ 73, зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області прямо засвідчує, що на об`єкті виконано всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт з дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил. Обладнання встановлено згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному законом порядку. Заходи з охорони праці, забезпечення вибухобезпеки, пожежної безпеки, охорони навколишнього природнього середовища і антисейсмічні заходи проведені в повному обсязі.

Не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що ухвалою суду першої інстанції від 10.02.2021 року було замінено третю особу на Державну інспекцію архітектури та містобудування України, таким чином, вищевказана третя особа, як учасник процесу була наділена всіма повноваженнями, наданими ЦПК України для третіх осіб, з огляду на наступне.

Між тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пред`явлений позивачкою позов в частині скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року ЛВ №73, зареєстрованої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області також прямо стосується органу державного архітектурно-будівельного контролю, уповноваженого здійснювати реєстрацію Декларацій про готовність об`єкта до експлуатації, яку залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог. Відтак вказаний орган не може бути позбавлений права при розгляді даного спору захищати свою правову позицію, як відповідач, заперечувати доводи позову, наводити свої доводи та міркування, доводити законність своїх дій тощо.

Колегія суддів зауважує, що на підставі Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", за позовними вимогами в частині скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації відповідачем повинна виступати Державна архітектурно-будівельна інспекція України, до повноважень якої відповідно до цього Закону віднесено вирішення цих питань.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Права суду апеляційної інстанції формувати суб`єктний склад учасників справи та, відповідно, залучати співвідповідачів цивільно-процесуальним законом не передбачено.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Проте, позивач не скористався своїм правом передбаченим ст. 51 ЦПК України щодо залучення до справи, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , співвідповідачем Державну інспекцію архітектури та містобудування України, визнав її третьою особою, а тому при відсутності належного відповідача, апеляційний суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог та представленим позивачем доказам, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з усіма належними відповідачами.

Відмова у позові з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду з аналогічним позовом, пред`явивши його до всіх належних відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, підставою для отримання відповідачем ОСОБА_3 свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 27.01.2015 року на нерухоме майно, будівлю гаража розташовану на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 була Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ 73, зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, у скасуванні якої судом відмовлено, тому підстави для скасування даного свідоцтва про право власності, в силу вище зазначених положень, відсутні.

За наведеного, не заслуговують на увагу твердження в апеляційній скарзі скаржника про те, що в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача усунути порушення прав позивача, шляхом перебудови будівлі гаража за адресою АДРЕСА_2 у відповідність до норм ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселен», вказані обставини не були досліджені, що свідчить про неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, з огляду на те, що судом не встановлено правових підстав для скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ 73, зареєстровану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області.

Окрім цього, в апеляційній скарзі позивачка зазначає, що на підставі скасованих рішень, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року, було отримано будівельний паспорт та прийнята в експлуатацію будівля гаража на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 19.01.2015 року №ЛВ73.

Проте судом встановлено, що будівництво гаражу відповідачем ОСОБА_3 , здійснено на підставі нескасованих на час подачі дозвільних документів рішень, в тому числі і на підставі зміненого будівельного паспорту без мансардного приміщення, погодженого районним архітектором 24.12.2014 року. Такі зміни не оскаржувалися позивачкою та не були предметом розгляду в суді.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги позивач не оскаржувала судове рішення в частині вимоги щодо скасування договору дарування від 03.02.2015 року № 275 в частині дарування будівлі гаража розташованої на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, судове рішення в оскарженій частині відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Мостиського районного суду Львівської області від 22 липня 2021 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 22 липня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.О. Шеремета

О.М. Ванівський