ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8221/22 Справа № 226/25/21 Суддя у 1-й інстанції - Рибкіна О.А. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 226/25/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Хейло Я.В.,

суддів - Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,(суддя Рибкін О.А., повне судове рішення складено 26 листопада 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.1999 року, який було розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2010 року.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою примирилися та з серпня 2015 року стали проживати разом однією сім`єю, але повторно шлюб не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_5 , в свідоцтві про народження якого позивач вписаний батьком дитини.

Під за час сумісного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.11.2015 року, за реєстровим записом № 3653. Покупцем в договорі купівлі-продажу зазначено ОСОБА_2 , яка згодом дала згоду на реєстрацію позивача в зазначеній квартирі.

З початку 2019 року між сторонами склалися неприязні стосунки і ОСОБА_2 почала вимагати звільнити належну їй квартиру, на її думку, тільки вона є власницею і лише їй належить право розпоряджатися зазначеною власністю. Вона заперечує той факт, що спірну квартиру вони придбали за сумісні кошти під час проживання однією сім`єю та вважає, що позивача не має права власності на спірну квартиру.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 зареєстрована з 05.06.1994 року по теперішній час в АДРЕСА_2 . Він з 26.09.2008 року по 08.12.2016 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , в квартирі власником якої є його матір.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд встановити факт сумісного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2015 року по 2019 року та визнати право спільної сумісної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Димитровського міського судуДонецької області від 16 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2015 року по 2019 року.

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1260,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що вона не погоджується з твердженням позивача про те, що після примирення вони стали проживати разом саме з серпня 2015 року.

Наполягає на тому, що проживати у спірній квартирі разом вони почали з серпня 2016 року. Заперечує, проти твердження позивача про те, що з серпня 2015 року, до купівлі спірної квартири, вони разом проживали у різних квартирах, які винаймали.

Вказує, що позивач не надав суду жодного письмового доказу, на підтвердження факту проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. Також, жодного письмового доказу, щодо факту ведення спільного господарства, до суду позивачем не надано.

Вважає, що свідки з боку позивача в судовому засіданні розповідали про факти, які їм стали відомі зі слів самого позивача.

Вказує, що позивач, подаючи позов до суду не надав суду доказів купівлі-продажу автомобіля та за яку ціну було здійснено продаж, купівлі побутової техніки та на яку суму позивач нібито придбав за кошти від продажу автомобіля, проте судом першої інстанції ці факти не були взяті до уваги.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Сторони у засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представником позивача ОСОБА_5 - адвокатом Малькевич Н.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставини на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вважає, що апелянт не вказала, які саме нормативні акти невірно розтлумачені судом або який закон судом при вирішенні спору не застосований, зокрема, не наведене посилання на судову практику Верховного Суду, висновки якої суперечать оскаржуваному рішенню.

Просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.1999 року до 09.11.2010 року (а.с.11, 12).

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.13, 14, 15).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.11.2015 року ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 41,0 кв.м, житловою площею 26,1 кв.м. Продаж здійснено за 43631 грн., оціночна вартість квартири на дату укладання договору становила 43631 грн. (а.с.16).

Відповідно висновку суб`єкта незалежної оцінки ринкова вартість вищевказаної квартири станом на 27.10.2019 року складає 75554,39 грн. (а.с.17).

Згідно акту фактичних обставин проживання особи без реєстрації №382 від 15.10.2019 року, виданого Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирноград, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зареєстрована в с.Шевченко, а фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_4 , 2009 року народження, ОСОБА_5 , 2017 року народження (а.с.18).

Відповідно довідки ПрАТ «Укрбуд» від 09.10.2019 року, ОСОБА_1 за період з 01.09.2015 року по 30.09.2019 року нараховувалась заробітна плата, з якої за виконавчим листом утримувались аліменти на утримання ОСОБА_3 на загальну суму 112016,33 грн. (а.с.19).

Згідно довідки ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» № 340 від 09.02.2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2015 року по 2016 року відвідувала Дошкільний навчальний заклад №51 «Золота рибка» ПрАТ «ШУ «Покровське» (а.с.47, 66).

Відповідно довідки Комунальної установи «Покровський координаційний Комітет самоорганізації населення» №01-12/618 від 11.02.2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_5 , разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.07.2015 року по 01.08.2016 року (а.с.48, 65).

Згідно довідки Шевченківської селищної ради м.Покровська Донецької області № 1808 від 24.11.2020 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.49).

Відповідно паспорта громадянина України, ОСОБА_1 з 10 лютого 2016 року зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Позиція апеляційного суду

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 листопада 2021 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з серпня 2015 року, підтверджується показаннями свідків, відповідач ОСОБА_2 визнала факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в період, починаючи з серпня 2016 року, у зв`язку з чим спільне проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2016 року по 2019 року, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Оскільки, судом встановлено факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2015 року по 2019 року, та той факт, що спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була куплена 26.11.2015 року під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу і суду не надано належних доказів купівлі вказаної квартири за кошти, які є особистою приватною власністю когось зі сторін, суд вважав, що спірна квартира відповідно до ст.ст.60, 74 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У сім`ї народжуються і виховуються діти.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Вирішення спору про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у певний період значною мірою пов`язано із реалізацією принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2015 року по 2016 року, суд першої інстанції, дійшов невірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині, зазначаючи, що факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з серпня 2015 року, підтверджується показаннями свідків.

Матеріали справи не містять письмових доказів, на підтвердження факту проживання однією сім`єю позивача з відповідачем у період з серпня 2015 року по 2016 року, позивачем не надано, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження вказаного факту.

Колегія суддів зазначає, що показання свідків носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.

Показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу.

У зв`язку з чим, колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що свідки з боку позивача в судовому засіданні розповідали про факти, які їм стали відомі зі слів самого позивача.

Отже, враховуюче вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач не надав доказів проживання з відповідачем у період із серпня 2015 року по 2019 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18) зазначено, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Посилання позивача у позові на ті обставини,що спірна квартира придбана ним за особисті кошти, які він отримав від продажу власного автомобіля належними доказами не підтверджені.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 гривень.

Враховуючи висновки апеляційного суду про відмову в позові за результатами розгляду справи, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений відповідачем судовий збір у розмірі 2522,40 гривень.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2522,40гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: