справа № 760/2700/21 головуючий у суді І інстанції Усатова І.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України та військових частин, безпосередньо йому підпорядкованих про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати протиправними дії Об`єднаної житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України та військових частин, безпосередньо йому підпорядкованих, щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 02 вересня 2020 року про внесення змін до облікової квартирної справи у зв`язку зі змінами складу сім`ї; скасувати рішення Об`єднаної житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України та військових частин, безпосередньо йому підпорядкованих, оформлене пунктом 5.1 Протоколу № 23 від 22 жовтня 2020 року щодо відмови у задоволенні клопотання про внесення змін до облікової квартирної справи ОСОБА_1 у зв`язку із зміною складу сім`ї та зарахуванню на квартирний облік онуки ОСОБА_3 , 2020 року народження; зобов`язати Об`єднану житлову комісію Генерального штабу Збройних Сил України та військових частин, безпосередньо йому підпорядкованих, внести зміни до облікової квартирної справи ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами складу сім`ї згідно заяви від 02 вересня 2020 року.

Ухвалою Солом`янськогорайонного суду міста Києва від 16 травня 2022 рокупровадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19, дійшов висновку, що спір у даній справі пов`язаний із проходженням публічної служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг), таким чином правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Однак, суд першої інстанції не звернув уваги, що предмети спорів у даній справі та справі №712/5476/19 не є тотожними. Висновок Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 стосується спорів про оскарження відмови у забезпеченні житловим приміщенням, або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію. Відтак, вказані спори не є тотожними і правовідносини у цих справах не є подібними. Позивач посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №1306/9031/2012.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2001 року позивач зі складом сім`ї 5 (п`ять) осіб перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та в списках на позачергове отримання житлових приміщень з 15 листопада 2012 року як «інвалід війни», при Генеральному штабі Збройних Сил України. 02 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до облікової справи у зв`язку зі зміною складу сім`ї - народженням 25 липня 2020 року онуки ОСОБА_3 .

Однак, згідно рішення Об`єднаної житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України та військових частин, оформленого протоколом № 23 від 22 жовтня 2020 року на думку позивача, йому безпідставно відмовлено у внесенні змін до облікової справи у зв`язку зі змінами у складі сім`ї та зарахуванні на квартирний облік по Об`єднаній житловій комісії Генерального штабу Збройних Сил України онуки ОСОБА_3 , 2020 року народження.

Отже, спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо віднесення даного спору до публічно-правового та розгляду його за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2022 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.