Номер провадження: 22-ц/813/8319/22
Справа № 522/7114/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів :

Головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач)

суддів Базіль Л.В.,

Полікарпової О.М.

секретар Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, виділення 1/2 частини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

13 вересня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, виділення у власність 1/2 частини , яка ухвалою суду від 14 вересня 2022 року об`єднана в одне провадження із позовною заявою про розірвання шлюбу, та заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначив, що предметом спору є квартира та нежитлове приміщення, які оформлені на його дружину і остання неодноразово висловлювала думку, що після розірвання шлюбу вона буде самостійно розпоряджатися цим майном, а він не матиме своєї частки у майні. Відповідачка, наразі, проживає у їхній квартирі з іншим чоловіком, а його позбавили доступу до житла, він змушений орендувати житло.

Зазначив, що у нього наявні підстави вважати, що відповідачкою буде незаконно відчужено майно, яке є їх спільною сумісною власністю, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання судового рішення.

Просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОНМ 101 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОНМ 1.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Приміч Д.В. , подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона прийнята із порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що підставою забезпечення позову має існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову, тому, звертаючись із такою заявою особа має довести належність їй таких прав і те, що невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Суд, ухвалюючи оскаржуване судове рішення взагалі не аргементував, що вжиття заходів забезпечення позову може будь-яким чином забезпечити виконання рішення суду про задоволення позову, а їх невжиття - ускладнити або унеможливити їх виконання. Тому, суд мав відхилити таку підставу для вжиття заходів забезпечення позову як накладення арешту.

При ухваленні оскаржуваної ухвали, судом не було враховано судової практики із даних правовідносин та постановлено ухвалу з порушенням ст.ст. 149, 150 ЦПК України.

Відповідно до договорів про набуття у власність спірного майна, воно є спільною сумісною власністю подружжя, тому розпорядження ним , відповідно до приписів норм Сімейного кодекса України, здійснюється за взаємною згодою дружини і чоловіка, і без згоди чоловіка вона позбавлена можливості здійснити відчуження вказаного майна, отже сенсу у забезпеченні позову немає. Такі дії відповідача є зловживанням правом, а суду порушенням принципу диспозитивності і неупередженності.

Просила скасувати ухвалу суду , у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Сягровець Тетяна Миколаївна, просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Зазначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно , набуте у шлюбі, проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Спірне майно є об`єктами їх спільної сумісної власності, перешкоди у користуванні яким чинить відповідач та висловлює погрози залишити його без майна, при цьому, вона без його згоди вже продала частину їх спільного сумісного майна, здійснює заходи з продажу нежитлового приміщення, звернувшись до агентства нерухомості та розмістивши відповідні об`яви продажу на сайті ОЛХ, про що свідчать відповідні скріншоти, долучені ним до відзиву на скаргу.

В поясненнях на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Приміч Д.В. зазначає, що надані стороною заявника скріншоти та світлини, роздруківки телефонних переписок не містять інформації про те, що зазначені дії вчиняє саме вона, тому є неналежними доказами і до суду вони не надавалися, не були предметом його дослідження, що вказує на необґрунтованість ухвали суду.

В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи, ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Сягровець Тетяна Миколаївна подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у відсутність сторін, в порядку, передбаченому частиною 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи та законність судового рішення колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 посилався на те, що існує спір щодо поділу набутого за час перебування у шлюбі майна, яке зареєстровано на дружину і знаходиться за місцем проживання відповідача. Вказував, що він не має доступу до майна і відповідач може його відчужити, що свідчить про необхідність забезпечення заявленого ним позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру і нежитлове приміщення, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_5 , суд виходив з оцінки обґрунтованості доводів позивача за зустрічним позовом щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, вважав, що вимоги про забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Перевіряючи доводи скарги, колегія суддів зазначає таке.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Таким чином, встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів заявника від можливих недобросовісних дій щодо відчуження набутого за час перебування у шлюбі майна, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, та, врахувавши, що спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що згідно договору купівлі-продажу спірне майно набуто у спільну сумісну власність подружжя, тому вона позбавлена, в силу закону, можливості здійснити відчуження майна без згоди чоловіка, і у такому разі відсутня необхідність вжиття заходів забезпечення позову, підлягають відхиленню, оскільки розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно , набуте у шлюбі, проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям відповідно до положень Цивільного кодексу, оскільки презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів із розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності вже не діє.

Посилання у скарзі на те, що суд не аргументував, що вжиття заходів забезпечення позову може забезпечити виконання рішення про задоволення позову, а їх невжиття ускладнити або унеможливити його виконання, висновків суду не спростовують і підлягають відхиленню, оскільки гарантією забезпечення виконання можливого позитивного судового рішення про задоволення позову є вжиття заходів забезпечення цього позову, виходячи із принципу співмірності таким є арешт спірного майна.

Колегія суддів наголошує, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом ( частини 7-10 ст.158 ЦПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом не було порушено норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 14 вересня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2022 року.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : Л.В.Базіль

О.М. Полікарпова