Постанова

Іменем України

13 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 487/4494/18

провадження № 61-12047св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, про знесення самочинно збудованої будівлі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року, ухвалене суддею Павловою Ж. П., та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: Колосовського С. Ю., Тищук Н. О., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:025:0014, загальною площею 0,0559 га по АДРЕСА_1 та розташованого на ній житлового будинку, загальною площею 128 кв. м. Власником сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :05:025:0013, загальною площею 0,0474 га є ОСОБА_2 .

У 2018 році ОСОБА_2 здійснила реконструкцію свого житлового будинку. ОСОБА_1 наголошує, що вказана реконструкція здійснена з порушенням вимог пункту 3.25 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» № 360-92 (далі - ДБН), зокрема відстань між житловими будинками сторін складає 2,09 м, замість встановлених ДБН 6 м.

Посилаючись на те, що перебудова житлового будинку відповідача шляхом перенесення стіни на протипожежну відстань неможлива, позивач просив на підставі статей 376, 391 ЦК України зобов`язати відповідача знести самочинно збудований житловий будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довів факту порушення його прав самочинною забудовою, зведеною відповідачем, а також не надав доказів на підтвердження того, що лише знесенням цієї будівлі можливо відновити його права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.

Представник заявника посилається на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2021 року Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому послався на законність та обґрунтованість судових рішень та просив залишити їх без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Обставини справи та висновки за результатами розгляду справи, зроблені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником присадибної земельної ділянки з кадастровим номером :05:025:0014, загальною площею 0,0559 га, на АДРЕСА_1 та розташованого на ній житлового будинку, загальною площею 128 кв. м.

ОСОБА_2 є власником суміжної присадибної земельної ділянки з кадастровим номером :05:025:0013, загальною площею 0,0474 га по АДРЕСА_1 .

01 липня 2016 року інспектором Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_2 , яка згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого 27 грудня 2015 року, розпочала будівельні роботи на об`єкті житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Під час перевірки встановлено, що фактичні розміри будинку 9х10, АДРЕСА_2 м відповідають схемі забудови земельної ділянки в будівельному паспорті. Однак не дотримані вимоги схеми будівельного паспорту та п. 3 вимог забудови земельної ділянки цього паспорту щодо мінімально допустимої відстані об`єкта будівництва до меж земельної ділянки 1 метр.

За наслідками перевірки було складено акт та припис № 213 з вимогою до ОСОБА_2 про зупинення виконання будівельних робіт з приведенням об`єкту у відповідність з будівельними нормами та будівельним паспортом забудови земельної ділянки.

Правомірність виконання ОСОБА_2 будівельних робіт перевірялась при розгляді цивільної справи №487/3509/16-ц. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у цій справі, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення будівель відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що межі земельних ділянок сторін не відповідають правовстановлюючим документам. Було встановлено, що суміжна межа у вигляді цегляного паркану між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 була порушена. Площа захоплення земельною ділянкою № 25 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 і площа невідповідності суміжної межі між власниками цих земельних ділянок, у зв`язку із накладанням однієї земельної ділянки на іншу складає 36,84 кв. м.

04 квітня 2018 року інспектором Управлянні державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 03 грудня 2015 року № 616 на житловий будинок по АДРЕСА_1 за замовленням ОСОБА_2 .

Перевіркою пакету документів, що стали підставою для видачі будівельного паспорту виявлено, що у схемі забудови земельної ділянки не визначено червоних ліній, ліній регулювання забудови, відстані від об`єкта будівництва до вулиць (доріг), мінімальної відстані від об`єкта будівництва до будівель і споруд, розташованих на суміжних земельних ділянках, місця підключення до інженерних мереж.

За наслідками перевірки було складено акт та припис № 6 з вимогою привести схему забудови земельної ділянки будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 03 грудня 2015 року № 616 на об`єкт, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог п.2.10 Порядку видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки та повідомити замовника будівництва про внесення змін до будівельного паспорта, а також прийнято рішення № 36-3 про зупинення дії будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 03 грудня 2015 року № 616.

Даний припис Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради було виконано з наданням замовнику будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку зі змінами від 06 квітня 2018 року.

14 травня 2018 року ОСОБА_2 подала до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради заяву про скасування будівельного паспорту від 03 грудня 2015 року № 616 зі змінами від 06 квітня 2018 року.

17 травня 2018 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради на підставі наданих ОСОБА_2 документів видало будівельний паспорт на реконструкцію індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

05 червня 2018 року ОСОБА_2 подала до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт по реконструкції зазначеного вище житлового будинку літ. «А-3» на АДРЕСА_1 , побудованого у 1952 році.

Будівельні роботи з реконструкції вказаного будинку фактично виконані, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 серпня 2019 року №19-5/6.

Судами встановлено, що реконструйований житловий будинок відповідає вимогам будівельних норм і правил в наступних частинах: письмовим погодженням Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, органів державної санітарно-епідеміологічної служби, по наявності робочого проекту на реконструкцію будинку; по технічному стану; за об`ємно-планувальним рішенням; по ширині та висоті приміщень; по дотриманню площі у житлових будинках; за складом приміщень; за конструкцією даху і покрівлі; за лінійними розмірами дверних прорізів; по виконанню водовідведення атмосферних опадів з даху будинку; за ступенем вогнестійкості конструктивних елементів; по санітарно-гігієнічним вимогам; по забезпеченню інсоляції житлових приміщень; по містобудівним вимогам; по дотриманню глибини закладення фундаменту житлового будинку; по несучій здатності.

При цьому встановлено порушення по недотриманню протипожежних відстаней - пункта 3.25* додаток 3.1 ДБН 360-92** «Планування та забудова міських і сільських поселень» та пунктів 6.1.39, 15.2.2. ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».

Однак, відповідно до ДБН 360-92 «Планування та забудова міських і сільських поселень», ДБН Б.2.2-12.2018 «Планування і забудова територій», ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» додержання протипожежних розривів від об`єкта будівництва, та з урахуванням нормативних відстаней при розробці ескізних намірів забудови земельної ділянки від об`єкта будівництва до червоної лінії, лінії регулювання забудови, під`їзди до будівель і споруд, відстань від об`єкта будівництва до вулиць (доріг), мінімальні відстані від об`єкта будівництва до меж земельних ділянок, а також будівель і споруд, розташованих на суміжних земельних ділянках в існуючій забудові неможливо.

Положення пункту 3.25* ДБН 360-92** в даному випадку підлягає застосуванню з урахуванням додатку 3.1. примітка 7 ДБН 360-92, який передбачає, що часткова реконструкція житлових будинків і господарських будівель на окремих присадибних ділянках, які побудовані по діючим раніше нормативам допускається за згодою з місцевими органами містобудування та архітектури, державного пожежного та санітарного нагляду. У цьому випадку реконструкція житлових будинків, їх господарських будівель з гаражем можлива за умови зберігання існуючих відстаней між будівлями.

04 жовтня 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради провело позапланову перевірку дотримання ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при реконструкції житлового будинку, якою не було встановлено порушень.

08 листопада 2019 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради видало ОСОБА_2 декларацію про готовність реконструйованого об`єкта до експлуатації, на підставі якої до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 грудня 2019 року були внесені відповідні зміни.

Суди дійшли висновку, що реконструкція житлового будинку здійснювалась ОСОБА_2 на належній їй на праві власності земельній ділянці, призначеній для цієї мети, на підставі погоджень відповідних органів нагляду та влади, що дають право на виконання будівельних робіт, під час якої було дотримано збереження існуючих відстаней між будівлями, які існували до реконструкції.

Знесення житлового будинку є крайнім заходом впливу на забудовника і в даному випадку є недоцільним, оскільки його розташування не завдає шкоди будівлям і спорудам позивача, а наявність негативних наслідків, які пов`язані з його реконструкцією є недоведеним. У зв`язку з чим саме по собі посилання позивача на те, що розташування житлового будинку суперечить пункту 3.25* додатку 3.1 ДБН 360-92** не є беззаперечною підставою для його знесення.

Ураховуючи викладене суди дійшли висновку про відсутність підстав, передбачених статтями 376, 391 ЦК України, для задоволення позову ОСОБА_1 та знесення житлового будинку відповідача.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 388/314/16-ц (провадження

№ 61-14879св18) та від 22 квітня 2019 року у справі № 820/601/17 (провадження № К/9901/43702/18), оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається не є подібними, виходячи із встановлених у цій справі конкретних обставин.

Так, у справі № 388/314/16-ц предметом спору було визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з власником суміжної земельної ділянки, у справі № 820/601/17 - визнання протиправним та скасування наказів Державної служби геології та надр України. Натомість у справі, яка переглядається, предметом спору позивач визначив знесення самочинно збудованої будівлі.

Доводи заявника про неврахування судами постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/16-ц (провадження № 14-341цс18) також відхиляються колегією суддів, оскільки цією постановою скасовані судові рішення, зокрема, й в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом знесення самочинного будівництва, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, що не означає остаточного вирішення відповідної справи, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з неї. За результатами нового розгляду цієї справи фактично-доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження в ній судами обставин і доказів зі справи, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки в ній.

Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про наявність правових підстав для задоволення його позову. Проте такі аргументи належним чином перевірені судами попередніх інстанцій та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин.

Слід звернути увагу заявника на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних помилок.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. І. Грушицький

Є. В. Петров