Провадження № 2-о/521/14/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявник вказав, що він є власником об`єкту нерухомості гаражу АДРЕСА_1 .

Як вказав заявник, при проведенні реєстрації права власності на гараж за заявником, ім`я заявника було зазначено як « ОСОБА_2 », у той час, як правильним написанням його імені є « ОСОБА_3 ».

Заявник звернувся до суду та просить встановити факт належності йому дубліката Довідки Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» і 2СВПЧ МВС м. Одеси, від 06.01.1994 року №01-24, відповідно до якої заявнику належить на праві власності гараж АДРЕСА_1 , площею 17,2 кв. м.

Заявник у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву, в якій вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності (а. с. 30).

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви та просив розглядати справу за його відсутності (а. с. 33).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши надані до суду докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, на підставі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом вивчено надану до суду копію дубліката Довідки, від 06.01.1994 року, № 01.24, в ній вказано, що вона видана ОСОБА_1 .

Також, в цьому дублікаті Довідки вказано, що на праві власності належить збудований у 1974 році з дозволу адміністрації інституту ім. акад. В.П. Філатова та 2СПВЧ МВС м. Одеси гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та який не стоїть на балансі інституту ім. акад. В.П. Філатова (а. с. 6).

Зі змісту копії повідомлення, КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, від 21.09.2020 року, № 4306-10/309-15, вбачається, що станом на 31.12.2012 року гараж АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі довідки інституту ім. академіка Філатова і 2СВПЧ МВС м. Одеси, від 06.01.1994 року № 01-24. Дата реєстрації: 22.03.1995 року (запис в реєстровій книзі 1г на сторінці 4, р. № 3).

Також, зі змісту зазначеного повідомлення вбачається, що в реєстраційному посвідченні про реєстрацію даного права власності було вказано ім`я власника « ОСОБА_2 » згідно з наданою довідкою інституту ім. академіка В.П. Філатова і 2СВПЧ МВС м. Одеси, від 06.01.1994 року № 01-24, в якій було вказано ім`я власника « ОСОБА_2 », у зв`язку з чим технічної помилки в імені власника не було зроблено (а. с. 7).

Згідно копії реєстраційного посвідчення, від 22.03.1995 року, виданого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, посвідчено, що гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_2 , зареєстрований в ідеальній частці за гр. ОСОБА_1 на правах особистої власності на підставі Довідки інституту ім. академіка В.П. Філатова і 2СВПЧ МВС м. Одеси, від 06.01.1994 року № 01-24 та записано в реєстрову книгу № 1г за реєстровим № 3 стор. 4 (а. с. 8).

У відповідності до копії технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 375/20), від 16.09.2020 року, гараж по АДРЕСА_2 , має площу 17,2 кв. м. (а. с. 14).

Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається із заявлених вимог, ОСОБА_1 просить суд: «Встановити факт належності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) правовстановлюючого документу дубліката Довідки Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» і 2СВПЧ МВС м. Одеси, від 06.01.1994 року №01-24, відповідно до якої ОСОБА_1 належить на праві власності гараж АДРЕСА_1 площею 17.2 кв. м.».

Згідно до п. 2 Розділу 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, від 31.01.1966р. (яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56, від 13.12.1995, але яка діяла 22.03.1995 року, тобто на день посвідчення Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації гаражу № НОМЕР_1 на праві власності, як вказано в довідці), об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

У відповідності до п. 4 Розділу 2 тієї ж Інструкції, будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Також, згідно до вказаного п. 4 Розділу 2 тієї ж Інструкції, різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від жилого будинку.

Крім того, відповідно, такими діями може бути порушено права територіальної громади міста вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою комунальної власності міста.

Проте, згідно копії реєстраційного посвідчення, від 22.03.1995 року, виданого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_2 , тобто, на території інституту ім. академіка В.П. Філатова, зареєстрований за гр. ОСОБА_1 на правах особистої власності на підставі Довідки інституту ім. академіка В.П. Філатова і 2СВПЧ МВС м. Одеси, від 06.01.1994 року № 01-24 та записано в реєстрову книгу № 1г за реєстровим № 3 стор. 4 (а. с. 8).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, зі змінами, в п.12 вказано, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження, або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Проте, як вже було встановлено судом, копія дубліката Довідки, від 06.01.1994 року, № 01.24, видана на ім`я ОСОБА_1 .

Також, згідно паспорту громадянина України, серії НОМЕР_3 , виданого 14.02.1996 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, він виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, в копії дубліката Довідки, збігається прізвище, ім`я, по батькові, заявника, з зазначеним прізвищем, ім`ям, по батькові в паспорті цього ж заявника.

Крім того, у зв`язку з наданою до суду заявою, суд звертає увагу на те, що правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта на нерухоме майно та складений у порядку, передбаченому законодавством.

Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (яка втратила чинність 06.08.2012), встановлено Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Так, згідно до вказаного Переліку, до правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, відносяться наступні документи: 1. Договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, посвідчені державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами.

2. Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, що видаються державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами.

3. Свідоцтва про право на спадщину, видані державними нотаріальними конторами.

4. Свідоцтва про придбання житлових будинків з прилюдних торгів, видані державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами.

5. Свідоцтва про придбання об`єктів нерухомого майна на аукціонах з реалізації заставленого майна, видані державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами.

6. Свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна, видані органами місцевої виконавчої влади чи місцевого самоврядування.

7. Свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді.

8. Свідоцтва про право власності на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оформлені консульськими установами України.

9. Договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею.

10. Договори відчуження між юридичними особами недержавної форми власності.

11. Рішення судів, арбітражних судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна.

12. Акти про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будівель.

13. Витяг із нотаріально посвідченого договору, укладеного між житлово-будівельним колективом або членом цього колективу і виконкомом міської (районної) ради депутатів трудящих, про безстрокове користування відведеною земельною ділянкою і про будівництво багатоквартирного будинку з правом власності на окрему квартиру, за наявності акта про прийняття будинку в експлуатацію.

14. Рішення товариського суду про розподіл майна колишнього колгоспного двору.

15. Мирова угода, затверджена ухвалою суду.

16. Накази органів Фонду державного майна з додатком - переліком об`єктів нерухомого майна про передачу у власність цих об`єктів акціонерним товариствам.

17. Копія виконавчого листа щодо конфіскації об`єкта нерухомого майна та копія опису нерухомого майна, затверджена суддею. Дублікати правовстановлювальних документів, видані нотаріальними конторами, приватними нотаріусами, органами приватизації, державними архівами.

18. Свідоцтва про право власності, видані Державним управлінням справами суб`єктам, що беруть участь разом з Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти у будівництві нового житла.

Отже, як вбачається з наведеного Переліку правовстановлювальних документів, дублікат довідки не відносився до правовстановлювальних документів, на підставі яких провадилася державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Також, суд звертає увагу на те, що на час звернення заявника до суду, законодавцем, як і в попередньому Порядку, наведено перелік документів, які можуть бути правовстановлюючими.

Так, зокрема, зазначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені законодавством.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Таким чином, виходячи з зазначеного, суд приходить до висновку, що дублікат довідки не відноситься до правовстановлювальних документів, на підставі яких провадилася та проводиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Враховуючи викладене, виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених у судовому засіданні, з огляду на заявлені заявником вимоги та надані до суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст. 4, 19, 293, 315, 316, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», про встановлення факту, належності ОСОБА_1 дубліката Довідки Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» і 2СВПЧ МВС м. Одеси, від 06.01.1994 року №01-24, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук