Справа № 1510/1187/12
Провадження № 6/946/140/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пащенко Т.П.

при секретарі - Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу по справі №1510/1187/12, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22 021,26 грн., судовий збір в розмірі 220,21 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та витрати, пов`язані з оплатою парової допомоги в розмірі 360 грн. В решті частини позовних вимог відмовлено (а.с.70).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2012 року змінено в частині стягнення основної суми боргу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 107,30 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.99-100).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по справі №1510/1187/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою визнано неподаною та повернуто представнику заявника (а.с.122).

13.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу по справі №1510/1187/12, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою (а.с.125-126), обґрунтовуючи вимоги заяви тим, що на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою видавались відповідні виконавчий (і) лист (и) від 26.10.2012 року, які неодноразово надавались стягувачем для примусового виконання до Ізмаїльського відділу ДВС. Кожного разу вони повертались без виконання у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке можна накласти стягнення. Згідно відповіді Ізмаїльського відділу ДВС виконавчі листи втрачені. Заявник вважає, що в його діях відсутня вина у тому, що виконавчі листи втрачені, строк ним пропущений з поважних причин, оскільки, виконавчі листи надсилались ним неодноразово до Ізмаїльського відділу ДВС, останній раз вони були подані для примусового виконання також у встановлені законодавством строки та заявник вважав, що виконавчі листи перебувають на виконанні, але з`ясувалося, що вони були втрачені Ізмаїльським відділом ДВС при пересилці.

Представник ОСОБА_1 адвокат Драганов Д.М. в судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі. Вказав, що ОСОБА_1 , починаючи з 2017 року, хворіє на онкологічне захворювання. У зв`язку з чим він переніс низку тяжких та вартісних хірургічних операцій. На сьогоднішній день ОСОБА_1 змушений медикаментозно підтримувати своє повсякденне життя. Отже, останні 5 років він був обмежений у часі, а також, у фінансових можливостях для звернення до суду та, за таких обставин, вважає причини пропуску строку поважними.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Волкогонов О.К. в судовому засіданні заперечували щодо поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою. Вказали, що причини пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою не можуть вважатися поважними, оскільки представник ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_1 хворів з 2017 року, однак, виконавчий документ був виданий у 2012 році, а отже, протягом 5 років у стягувача була можливість звернутися до відділу ДВС для його примусового виконання, якою він не скористався. 14.10.2022 року ОСОБА_2 надав суду заперечення про видачу дублікату виконавчого листа, в яких вказав, що на його заяву від 19.09.2022 року до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо надання інформації про втрачений відділом виконавчий лист у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 04.10.2022 року ОСОБА_2 отримав лист за вих. № 3606, з якого вбачається, що 11.08.2022 року на адресу відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 щодо надання довідки про виконання виконавчого листа по справі №1510/1187/12, що виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.10.2012 року. 22.08.2022 року в.о. начальника відділу ДВС Парапіром А.Д. надана довідка за вих.№ 28900 про відсутність на примусовому виконані виконавчого листа по справі №1510/1187/12,що виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.10.2012 року. В довідці також було зазначено, що виконавчий лист втрачено при пересилці. Твердження щодо втраченого виконавчого листа є помилковим у зв`язку з тим, що згідно даних ЄДРВП та АСВП стягувачем вищевказаний виконавчий документ не пред`являвся на примусове виконання. З листа Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.10.2022 року вбачається, що виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду від 20.10.2012 року по справі № 1510/1187/2012 відносно боржника ОСОБА_2 на примусовому виконаннi y відділі ДВС, не перебував, а відтак втрачений не був та строки для його пред`явлення до виконання значно сплили. Заявник в обґрунтовування своїх вимог обмежився лише довідкою Ізмаїльського відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області за вих. №28900 від 22.08.2022 року про те, що станом на 09.09.2022 року на примусовому виконанні відсутній виконавчий лист №1510/1187/12 від 26.10.2012 року, сам виконавчий лист втрачено при пересилці. Проте, останнім листом від того ж відділу ДВС в Ізмаїльському районі Одеської області попередня інформація, що раніше надавалась ОСОБА_1 спростована, відділ зазначив, що виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду від 26.10.2012 року по справі № 1510/1187/2012 відносно боржника ОСОБА_2 на примусовому виконанні у відділі ДВС взагалі не перебував, а тому викладені у заяві стягувача факти є недостовірними та такими, з яких не вбачається, що виконавчий лист втрачено. Слід зазначити, що у 2019 році стягувач звертався до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з подібною заявою про видачу дубліката виконавчого листа у згаданій справі у зв`язку з його втратою. Однак ухвалою суду від 17.12.2019 року у справі №1510/1187/12 стягувачу надано строк для усунення недоліків заяви: надання доказів втрати виконавчого листа та довідки Ізмаїльського відділу ДВС про відсутність у них на виконанні відповідного виконавчого листа. У зв`язку з тим, що вимоги зазначеної ухвали стягувачем виконані не були, ухвалою суду вiд 13.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа суд визнав не поданою та повернув представнику заявника. За наведених обставин стягувачем не надано доказів втрати виконавчого листа, поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак його заява не підлягає задоволенню (а.с. 137-139).

Державний виконавець Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапір А.Д. в судовому засіданні пояснив, що виконавчий документ по справі №1510/1187/12, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою на виконанні у відділі не перебуває та не перебував, виконавче провадження за ним не відкривалося.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22 021,26 грн., судовий збір в розмірі 220,21 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. та витрати, пов`язані з оплатою парової допомоги в розмірі 360 грн. В решті частини позовних вимог відмовлено (а.с.70).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.05.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2012 року змінено в частині стягнення основної суми боргу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 107,30 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.99-100).

Відповідно до розписки представника ОСОБА_1 адвоката Смолей С.І. виконавчий лист по даній справі був отриманий 08.11.2012 року (а.с.103).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по справі №1510/1187/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою визнано неподаною та повернуто представнику заявника (а.с.122).

Відповідно до довідки Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 22.08.2022 року №28900 згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 09.09.2022 року, на примусовому виконанні в Ізмаїльському відділі державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відсутній виконавчий лист №1510/1187/12 від 26.10.2012 року, виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Виконавчий лист втрачено при пересилці (а.с.128).

Згідно з довідкою Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 04.10.2022 року №3606 твердження щодо втраченого виконавчого листа є помилковим у зв`язку з тим, що згідно інформації є ЄДРВП та АСВП стягувачем вищевказаний виконавчий документ не пред`являвся на примусове виконання (а.с.140).

Заявником ОСОБА_1 надано суду медичну документацію (виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, висновки із зазначенням діагнозу, виписні епікризи та інше), яка підтверджує, що він в 2017 2022 роках хворів та лікувався (а.с.147-174).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.17.4 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2012 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу X III Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Згідно ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Заявником ОСОБА_1 надано суду медичну документацію на підтвердження того, що він в 2017 2022 роках хворів та лікувався, у зв`язку із чим він вважає поважною причину пропущеного строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Разом з тим, ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість пред`явити виконавчий лист до примусового виконання до відділу ДВС з 2012 року до 2017 року, а також, з`ясувати обставини виконання рішення суду з 2012 року, однак цього не зробив.

Жодних доказів на підтвердження пред`явлення виконавчого листа до виконання з 2012 року чи втрату виконавчого листа заявник суду не надав.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1-4 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, оскільки стягувачем не було вжито всіх заходів, щоб з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у справі за власним позовом і вчасно пред`явити виконавчий лист до виконання, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку.

Виходячи з цього, не можна визнати поважними причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, заявником не надано, як не вказано і те, що вказані обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк. Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження втрати виконавчого листа до поданої заяви не надано.

З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд вважає, що вказані в заяві доводи заявника про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа є неповажними і необґрунтованими.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Враховуючи наведене суд вважає, що заява про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу не підлягає задоволенню.

Оскільки суд прийшов до висновку щодо відсутності поважних причин для поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу поважними, то і відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа відносно до ст. 433 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу по справі №1510/1187/12, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою, оскільки заявника не надано суду належних доказів поважності пропуску строків.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 76, 77, 80, 81, 258-260, 263, 433 Цивільно-процесуального кодексу України, п.17.4 Розділу ХII Перехідних Положень ЦПК України, ст.ст.1, 2, 12 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу та видачу дублікату виконавчого документу по справі №1510/1187/12, виданого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 26 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 ти денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.П.Пащенко