Справа № 462/4404/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі

головуючої судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Р.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ТзОВ «Авансар»,

третя особа приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М.,

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

позивач 23.08.2022 року звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №74687 від 31 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що 10.05.2016 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» не укладався кредитний договір №200004553, а 27.01.2014 року між вказаними сторонами було укладено заяву (оферту) №200004553. Зазначає, що з моменту укладення договору №200004553 минуло більше 6 років, та будь яка заборгованість по вищевказаному договору, який став підставою для видачі виконавчого напису, відсутня. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає до виконання, оскільки укладений між банком та позивачем договір не був посвідчений нотаріально, в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, позивачу не було скеровано будь яких повідомлень про порушення зобов`язання.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 25.08.2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, застосовано заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за виконавчим написом №74687 від 31 травня 2021 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Остапенко Є.М. на користь ТзОВ «АВАНСАР» відносно стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №200004553, до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 20.09.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від ТзОВ «Авансар» відзив на позов до суду не надходив, копію позовної заяви з додатками, пам`ятку про права та обов`язки, копію ухвали суду було скеровано відповідачу та отримано ним 03.10.2022 року (а.с.44).

Приватний виконавець Селезньов М.О. та приватний нотаріус Остапенко Є.М. не скористалися правом на подання письмових пояснень.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до копії Заяви (оферти) №200004553, таку було укладено 27.01.2014 року між ОСОБА_1 (Клієнт) та ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с.21).

Виходячи із копії виконавчого напису №74687, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 31.05.2021 року на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, звернуто стягнення з ОСОБА_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авансар", якому Товариством з обмежено відповідальністю «Фінансова Компанія «ФАГОР» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/05/2020-4 від 27.05.2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ПЛЕЯДА» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 20.05.2016 року, якому в свою чергу Публічне Акціонерне Товариство «Банк Михайлівський» на підставі Договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року відступлено право вимоги за Кредитним договором №200004553 від 10.05.2016 року, укладеного між Публічне Акціонерне Товариство «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 . Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.05.2016 року по 28.05.2021 року включно у розмірі: 7 763,2 грн. заборгованості за тілом кредиту, 20 031,41 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 900 грн. заборгованості за нарахованою пенею. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, відповідно до цього виконавчого напису, становить 29 544,61 грн. (а.с.23).

18.08.2022 року ТзОВ «Авансар» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. із заявою про примусове виконання рішення та останнім 22.08.2022 року відкрито виконавче провадження №69681023 з виконання виконавчого напису №74867, виданого 31.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розшук майна боржника (а.с. 13-20,22).

Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі № 754/9711/14-ц провадження № 6-887цс17.

Повертаючись до матеріалів справи, суд вважає, що виходячи із незгоди ОСОБА_1 із стягненням з нього заборгованості, недотриманням, на його думку, строків виникнення у стягувача права на примусове стягнення боргу, сума заборгованості, встановлена виконавчим написом, не є безспірною.

Крім цього, суд зазначає наступне.

З тексту оспорюваного виконавчого напису № 74687 від 31.05.2021 року судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

У зв`язку з цим, суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання.

Судом враховано, що касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017 року. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 була відновлена.

Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року № 92.

Суд доходить висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 31.05.2021 року не врахував ту обставину, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі, вже не чинні і повинен був відмовити ТзОВ «Фінансова компанія «Авансар» у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат», оскільки доказів іншого, зокрема, що кредитний договір №200004553 від 10.05.2016 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 , який, відповідно до змісту виконавчого напису, став підставою для винесення такого, був нотаріально посвідченим, відповідачем суду не надано.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17.

Крім цього, суд зауважує, що датою укладення сторонами Заяви (оферти) № 200004553, відповідно до копії такої заяви, наданої позивачем, є 27.01.2014 року, що суперечить даним, які містяться у виконавчому написі. Доводів на спростування цих обставин, відповідачем не подано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс між інтересами стягувача та боржника, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис нотаріуса визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати.

Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.ч. 5, 6 ст.137 у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач додав до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с.25), який включає судовий збір та витрати, пов`язані із розглядом справи на професійну правничу допомогу (в розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на 2022 рік»: 1094,50 грн. за 1 год. роботи адвоката) та, який містить опис робіт (наданих послуг), виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а саме: зустрічі, консультація клієнта, узгодження правової позиції 1 год (1094,50 грн), підготовка та подання позовної заяви 2,5 год. (а.с.25).

Згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1053367 представництво інтересів ОСОБА_1 у Залізничному районному суді м.Львова здійснював адвокат Назарко А.Р. (а.с.37).

28.10.2022 року до суду надійшло клопотання директора ТОВ «Авансар», яке є правонаступником ТзОВ «Фінансова компанія «Авансар», у якому він просить зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму, що є співмірною із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг.

Своє клопотання обгрунтовує тим, що справа, яка розглядається судом, є незначної складності, розгляд її у порядку спрощеного провадження без виклику сторін не передбачає представництва позивача у суді, так само як і немає необхідності у складанні процесуальних заяв адвокатом, відсутні докази, які підтверджують витрати на правову допомогу, та вважає, що судові витрати у розмірі 9 303, 25 грн. (не враховуючи суму судового збору) не є такими, що були фактичними та неминучими.

Оцінивши доводи сторін та подані на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу слід задоволити, стягнути з відповідача 1 488,60 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а також понесені позивачем витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, в розмірі 3 830, 75 грн. (1 094,5 +2 736, 25).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволити частково.

Визнати виконавчий напис, виданий 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрований в реєстрі за №74687, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» коштів у розмірі 29 544 гривні 61 копійка, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 830 (три тисячі вісімсот тридцять) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар» (місце знаходження: місто Київ, вул. Січових Стрільців, будинок №21/27, оф. 405, );

третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович (місце знаходження: місто Львів, вулиця Грабовського П., будинок №11, оф.104)

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович (місце знаходження: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок №6/5).

Судове рішення складено 09 листопада 2022 року.

Суддя: І.С. Мруць