КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року

м. Київ

справа №753/24562/21

провадження №22-ц/824/11052/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року у складі судді Колесника О.М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 03 вересня 2011 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від укладеного шлюбу мають двох спільних малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю. Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач достатньої матеріальної допомоги дітям не надає. При цьому, останній забрав і самостійно користувався їх спільним автомобілем та будинком в м. Богуславі, придбаними за кошти подружжя, здає в оренду земельну ділянку.

За викладених обставин та з урахуванням заяви про збільшення розміру аліментів, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей у розмірі 6 000 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з 01 грудня 2021 року і до досягнення ними повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 01 грудня 2021 року і до досягнення ними повноліття.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судового збору.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 08 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати.

З оскаржуваним рішенням апелянт не погоджується та вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом першої інстанції без прийняття процесуального рішення та будь-якого посилання на вимоги ЦПК України, у порушення вимог ст.ст. 277-279 ЦПК України розглянуто заяву про збільшення розміру аліментів та винесено рішення про задоволення позову.

Вважає, що аргументи сторони відповідача щодо його матеріального стану, відсутності офіційного працевлаштування та стабільного доходу, складу сім`ї залишились поза увагою суду.

Наголошує на тому, що у порушення ст. 81, ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивачем до позовної заяви не долучено будь-яких доказів, які би підтверджували щомісячні витрати на дітей в розмірі 10 000-12 000 грн, а також такі ж докази не додані до заяви про збільшення розміру аліментів.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3 000 грн, а також 4 000 грн щомісяця на кожну дитину, який з точки зору звичайних потреб малолітньої дитини та матеріальної спроможності відповідача є надмірним.

01 листопада 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду позивачем ОСОБА_4 надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якій остання просить залишити без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, щоприймати участь у матеріальному утриманні неповнолітніх дітей є обов`язковим як для матері, так і для батька, урахувавши при цьому, що ОСОБА_2 на даний час не є мобілізованим до лав Збройних Сил України, не є інвалідом, непрацездатною особою, особою, яка має хронічні захворювання, а тому має можливість забезпечувати своїх малолітніх дітей у вигляді стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Уважав, що такий розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 03 вересня 2011 року сторони зареєстрували між собою шлюб.

Від укладеного шлюбу вони мають двох спільних малолітніх дітей: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року шлюб між сторонами розірвано.

Тривалий час сторони не проживають в одному помешканні, але відповідач достатньої матеріальної допомоги дітям не надає.

Вказані обставини не були спростовані під час розгляду справи та не заперечувались учасниками справи.

За змістом довідки №218 від 04 серпня 2022 року виконкому Богуславської міської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 , 1967 року народження, сестрою ОСОБА_8 , 1987 року народження, чоловіком сестри ОСОБА_9 , 1986 року народження, та неповнолітньою племінницею ОСОБА_10 , 2009 року народження (а.с.76).

Згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з 30 серпня 2019 року і до даного часу відповідач ніде не працює. Вказані обставини підтверджені довідкою виконкому Богуславської міської ради Обухівського району Київської області, яка видана на підставі трудової книжки ОСОБА_2 , а також інформацією з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11 серпня 2022 року, за якою ОСОБА_2 з 1 кварталу 2021 року по 1 квартал 2022 року доходів не отримував.

За викладених обставин, суд першої інстанції правильно стягнув аліменти у твердій грошовій сумі, як просив позивач, а не у частці від щомісячного доходу відповідача.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на користь двох малолітніх дітей ОСОБА_4 посилалася на те, що діти проживають з нею, вона самостійно несе витрати на утримання дітей, створює гідні умови для їхнього всебічного розвитку та здоров`я.

За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2 393 гривні, з 1 липня - 2 508 гривень, з 1 грудня - 2 589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2 100 гривень, з 1 липня - 2 201 гривня, з 1 грудня - 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 618 гривень, з 1 липня - 2 744 гривні, з 1 грудня - 2 833 гривні.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати утримання двох дітей, а відомості про те, що ОСОБА_2 на даний час не є мобілізованим до лав Збройних Сил України, не є інвалідом, непрацездатною особою, особою, яка має хронічні захворювання, у зв`язку з чим дійшов висновку, що відповідач, як батько, має можливість забезпечувати своїх малолітніх дітей у вигляді стягнення аліментів у розмірі 4 000 грн.

При цьому зазначив, що відсутність роботи або неможливість працевлаштуватись не є підставою для звільнення батька (матері) від утримання своєї (їх) дитини (дітей), передбаченого статтями 141; 180; 182-184 СК України, які є діючими на день розгляду справи.

Виходячи з викладеного, місцевий суд правомірно відхилив аргументи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не в змозі, мешкаючи у сільській місцевості, сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей більше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приймаючи до уваги відсутність будь-якої роботи, що викликано введенням на території України воєнного стану, оскільки вони спростовуються поясненнями самого представника відповідача.

Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, який не заважає останньому працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, а також те, що ОСОБА_2 не є мобілізованим до лав Збройних Сил України, не є інвалідом, колегія суддів, виходячи із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, дійшла висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність ОСОБА_2 .

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, в повній мірі відповідає потребам та інтересам дитини, а судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання дітей не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки надані стороною відповідача довідки про те, що останній не працює та не має офіційної заробітної плати, не свідчать про те, що ОСОБА_2 взагалі не отримує будь-якого доходу та не має змоги його отримувати в силу стану здоров`я або інших не залежних від нього причин.

При цьому, довідка виконкому Богуславської міської ради Обухівського району Київської області про те, що ОСОБА_2 з 30 серпня 2019 року по даний час ніде не працює, видана на підставі трудової книжки, жодним чином не підтверджує факт відсутності у відповідача доходу, а лише констатує факт відсутності офіційного працевлаштування останнього за відомостями з трудової книжки.

Натомість, згідно пояснень позивача ОСОБА_2 самостійно користувався їх спільним автомобілем та будинком в м. Богуславі, придбаними за кошти подружжя, здає в оренду земельну ділянку, які відповідачем під час розгляду справи не заперечувались та спростовані не були.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик