ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3072/16-ц Номер провадження 22-ц/814/906/22Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хворост Дарії Михайлівни

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 02 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, на підставі якої відповідач отримав кредит у розмірі 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана ОСОБА_1 заява разом з «Умовами на правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між відповідачем та банком Договір про надання банківських послуг. Також, 04 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Зазначають, що, у подальшому, ОСОБА_1 , в порушення умов договору, у встановлений строк не проводив чергові платежі, а тому станом на 31.07.2016 року за ним по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 16577,10 грн,яка складається з наступного: 1884,44 грн. заборгованість за кредитом, 11350,45 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2076,63 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 765,58 грн. штраф (процента складова); вирішити питання судових витрат, які позивач прохає стягнути з відповідача та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 рокупозов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за кредитним договором задоволено (а.с.50). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.12.2011 року в сумі 16577 грн. 10 коп. та судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп., всього 17955 грн.10 коп.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , який в особі свого представника адвоката Хворост Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення місцевого суду скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити Акціонерному товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 всі понесені ним судові витрати, а саме: 9450 грн. витрат на правничу допомогу та 2563,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

Вказують, що матеріали справи не мають кредитного договору №б/н від 02.12.2011 року, натомість, матеріали справи мають анкету-заявку про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 04.04.2011 року, яка не містить умов договору б/н від 02.12.2011р., умов про оформлення картки «Універсальна GOLD», «Універсальна,55 днів пільгового періоду», умов про сплату відсотків, умов про строки повернення кредиту, умов про нарахування пені, комісії, умов про нарахування та сплату штрафів.

Ззначають, що матеріали справи містять документи, а саме: Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які, на думку апелянта, не можуть вважатися невід`ємною частиною анкети-заявки №б/н від 02.12.2011 року, так як відсутні докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 ознайомлювався саме із цією редакцією Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Правил користування платіжною карткою.

За таких умов, враховуючи вищевикладене, апелянт вважає стягнення з нього суми кредиту в розмірі 16577,10 грн. безпідставним.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих/ правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 грудня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір б/н про надання банківських послуг, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

04.04.2011 року відповідач підписав власноручно Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил гадання банківських послуг у ПриватБанку, де зазначено, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку і своїм підписом підтверджує факт одержання ним інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с.5).

На підставі укладеного договору Банк видав відповідачу кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 2000,00 грн., базова процентна ставка по кредиту 2,5% на місяць.

У подальшому, 04.04.2011 року сторонами по справі було підписано Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою, зокрема, передбачена базова процентна ставка 2,5% на місяць (а.с.6).

Відповідно до наданих банком розрахунків, станом на 31.07.2016 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає: 16577,10 грн., з яких: - 1884,44грн заборгованість за тілом /простроченим/ кредиту; 11350,45грн заборгованості за простроченими відсотками, 2076,63 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 765,58 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за кредитом у визначеному розмірі.

Проте. такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, заборгованість за пенею та комісією, штрафні санкції..

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Разом із тим, в матеріалах справи наявні підписана відповідачем Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил гадання банківських послуг у ПриватБанку від 04.04.2011 року та Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 04.04.2011 року, в якій визначена базова процентна ставка по кредиту 2,5% на місяць (30% річних) на залишок заборгованості (а.с.5-6).

У суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначені докази, у т.ч. з урахуванням того, що відповідачем не надано заперечень щодо підпису ним Анкети-заяви та Довідки.

Таким чином, сторонами при укладенні кредитного договору погоджено обов`язок ОСОБА_1 щодо сплати відсотків за процентною ставкою у відповідному розмірі.

Проте, у наданому АТ КБ «ПриватБанк» до позову розрахунку заборгованості (за період з 02.12.2011 року по 31.07.2016 року) проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, а саме 36% (у період за 02.12.2011), 30% (у період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року), 34,8% (у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року), 43,20 % (у період з 01.04.2015 року по 31.07.2015 року) (а. с.4).

Відтак, з наведеного вбачається, що позивач нараховував відповідачу заборгованість за відсотками згідно ставок, не вище договірних у 30% річних, лише в періоди з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року.

Враховуючи, що банком не надано належного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , де б процентна ставка за весь період стягнення з 02.12.2011 року по 31.07.2016 року становила обумовлені сторонами в Заяві від 04.04.2011 року 30% річних, при цьому суд апеляційної інстанції не може самостійно здійснити відповідний розрахунок, клопотання про проведення експертизи у даній справі заявлено не було, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума нарахованих Банком відсотків за визначеною сторонами процентною ставкою не вище 30% річних на суму заборгованості, а саме за період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року у сумі 639,04 грн.

З урахуванням викладеного, обґрунтованими є заявлені банком позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та нарахованих до 31.08.2014 року відсотків в загальній сумі 2523,48грн (1884,44грн+639,04грн).

При цьому, вимоги банку про нарахування та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені, комісії в сумі 2076,63 грн. та штрафів 500,00 грн. (фіксована частина), 1789,51 грн. (процента складова), суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з урахуванням наступного.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, з розрахунку заборгованості (а.с.4) вбачається, що позивачем, починаючи з 01.04.2014 року, за колонкою «сума комісії та пені» нараховувалась тверда грошова сума 100,00 грн., що суперечить визначенню пені, наведеному у ч.3 ст.549 ЦК України, оскільки вона має нараховуватись у відсотковому співвідношенні до суми заборгованості.

Також, банківською комісією є грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем жодним чином не обгрунтовано стягнення пені в розмірі 100,00 грн. щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Пам`ятки клієнта, які визначають їх розмір, та враховуючи, що комісія та пеня є різними видами платежів: комісія це плата за обслуговування рахунку, пеня - вид відповідальності за порушення зобов`язання, їх спільне нарахування суперечить вимогам чинного законодавства України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2076,63 грн. заборгованості за пенею та комісією.

Окрім того, відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відтак, Банком одночасно заявлено вимоги про стягнення штрафів та пені, що в силу закону буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності.

При цьому, в силу положень ст.13 ЦПК України, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійно обирати один з видів відповідальності із декількох, заявлених позивачем, відтак, у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафів необхідно також відмовити.

У зв`язку з наведеним рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову щодо стягнення суми відсотків за користування кредитом.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 1378,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги апелянтом було сплачено 2563,20 грн. судового збору та 9450,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення суму заборгованості в розмірі 2523,48грн (1884,44+639,04), то вимоги банку задоволено на 15,22% (2523,48грн *100/16577,10 грн).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 384,07 грн. (1884,44+639,04)*15,22%) грн.

З позивача на користь відповідача підлягає стягненню суму понесених ним витрат: 314,59 грн. (2067 х 15,22%) по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги та 9450,00 грн. на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року , - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 2523,48 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять три гривні 48 коп.) заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.12.2011 року, яка складається з 1884,44 грн. (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири гривні 44 коп.) заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) та 639,04 грн. (шістсот тридцять дев`ять гривень 04 коп.) заборгованості за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»384,07 (триста вісімдесят чотири гривні 07 коп.) грн. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 314,59 (триста чотирнадцять гривень 59 коп) судового збору та 9450,00 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят гривень 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак