Справа № 148/413/21
Провадження №2/148/42/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2022 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., при секретарі Мрочко Т.О.,

за участі представника позивача Рибака В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Красіловського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання природного газу,

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут» (надалі ТОВ «Вінницягаз Збут») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.5-6 т.2), позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем, з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Свої зобов`язання по забезпеченню відповідача природним газом, як споживача цих послуг, позивач виконує належним чином та в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг своєчасно не виконує.

Позивач не має ніякого стосунку до пільгового відшкодування у відповідності до діючих законодавчих норм.

Станом на 01.11.2022 сума заборгованості за послуги з газопостачання відповідача перед позивачем за період з 01.04.2018 по 01.11.2022 складає 42255,48 грн.

Також позивачем відповідачу відповідно до вимог ст.625 ЦК України було нараховано за період прострочення обов`язку щодо сплати за послугу з постачання природного газу 3 % річних на суму 723,93 грн та індекс інфляцій на суму 915 грн.

В добровільному порядку відповідач заборгованість за спожитий природний газ не сплачує, чим порушує умови договору.

За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з постачання природного газу в сумі 42255,48 грн, 3 % річних в сумі 723,93 грн, інфляційне збільшення в сумі 915 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 2270 грн.

В судове засідання 13.12.2022 представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від нього (а.с.20 т.3), згідно якої він просить провести судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення. На минулих засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог обставини, просив позов задовольнити. Згідно наявної в матеріалах справи відповіді на відзив, представник позивача зазначив, що позивач не являється уповноваженою стороною при призначенні чи скасуванні населенню пільг, не проводить пільгове відшкодування, не визначає пільгові норми, періоди та розміри державних відшкодувань. Норми пільгового використання газу встановляє Управління соціального захисту населення Тульчинської РДА, до них надходять тільки показники.

Виконання рішення Тульчинського районного суду по справі №148/574/17 від 10.07.2020 відбулось лише в липні 2020 року, а тому твердження відповідача щодо застосування до неї подвійного стягнення є необгрунтованими та не відповідає дійсності. Також помилковим є посилання відповідача на Закон №530-ІХ, так як відповідачу неустойка не нараховувалась, а було нараховано 3 % річних та інфляційні нарахування, що не суперечить вимогам Закону №530-ІХ.

Відповідач та її представник в судове засідання 13.12.2022 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлдені про день, час та місце розгляду справи. Від відповідача надійшла заява, згідно якої вона просить справу відкласти до розгляду справи в апеляційному суді. Згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву, представник відповідача вказав, що позов не визнає та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Також вказав, що позовні вимоги є надуманими, неправомірними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Так, позивач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає позивач. Вона згідно з посвідчення серія НОМЕР_2 від 04.06.2019, виданого УСЗН Тульчинської РДА Вінницької області має статус "член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" і має пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості дана пільга відсутня з липня 2019 року по січень 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідача - ОСОБА_2 , який також мав пільгу, однак, як вбачається із розрахунку в період з травня 2018 по січень 2021 позивачем враховано пільгу в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також в розрахунку за період з липня 2019 року по січень 2020 року та з квітня 2020 року по серпень 2020 року взагалі не вказано обсяг спожитого газу, однак в графі борг сума зростає. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області по справі №148/574/17 з відповідача стягнуто заборгованість за період з з січня 2016 року по квітень 2018 року в розмірі 6635,13 грн, яке виконано в повному обсязі. Однак у розрахунку позивач додає даний борг до заборгованості, а тому намагається здійснити подвійне стягнення.

Також вказав, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №530-ІХ передбачено, що нарахування стягнення неустойки за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги забороняється. А з розрахунку вбачається, що позивач нараховує інфляційні втрати та 3 % річних за період з червня 2018 року по березень 2020 року. Окрім цього, позивач знову ж вирахувує інфляційні втрати та 3 % річних із суми боргу, яка вже стягнута, а тому він знову намагається здійснити подвійне стягнення.

Заслухавши участників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Вінницягаз Збут» з відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває з 01.02.2016 у договірних відносинах з ТОВ «Вінницягаз Збут», про що свідчить копія заяви приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем (а.с.14 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (о/р зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ), що наданий представником позивача (а.с.7 т.2) вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість за період з квітня 2018 року по листопад 2022 року у розмірі 42255,48 грн. У даному розрахунку відображена інформація про обсяг споживання газу (м.куб) (без зазначення показників лічильника), ціну газу, нарахування, суму повернення по пільгах, суму до сплати, сплачені кошти абонента, в тому числі кошти абонента та монетизована пільга, борг на кінець періода.

Станом на 02.04.2021 показник лічильника відповідача становив 22394, про що свідчить копія фото лічильника споживача (а.с.109 т.1).

Відносини сторін щодо надання послуг постачання природного газу регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827(надалі Правила постачання) та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2500 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831.

Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У п.5 ч.2 ст.7 Закону України «При житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно п.2 ч.2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу", споживач газу зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до п.32 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, побутовий споживач зобов`язаний: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору.

Згідно п.1.3. Типового договору, цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору).

Згідно підпункту 1 п.5.2. Типового договору, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами цього договору.

Тобто споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Судом встановлено, що позивачем виконано свої обов`язки щодо надання послуги з постачання природного газу, разом з тим відповідачем належним чином не виконуються зобов`язання щодо належної і своєчасної плати за дані послуги.

Відповідач користувалася наданими послугами, продовжуючи споживати природний газ, натомість, всупереч визначеним законом обов`язкам, свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконувала, а саме не сплачувала вартість отриманих нею послуг, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем за послуги з постачання природного газу.

В свою чергу відповідач та її представник факт споживання газу не заперечують та належними та допустимими доказами не спростовують наведений позивачем розрахунок наявної у неї заборгованості, власного контррозрахунку суду не надали.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що сім`я відповідача, а саме її чоловік до 06.04.2019 користувалися пільгою в розмірі 100 - процентної знижки плати за користування комунальними послугами згідно п.5 ч.1 ст.13 розділу ІІІ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту". Починаючи з 04.06.2019 відповідач користується пільгою в розмірі 50 - процентної знижки плати за користування комунальними послугами, як член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, що в свою чергу також підтверджується копіями персональних облікових карток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.82-83, 84-85 т.1).

Згідно довідки про розмір пільг, виданої директором ТОВ "Вінницягаз Збут" 05.05.2021 (а.с.117 т.1), вбачається, що з квітня 2018 року по квітень 2019 року ОСОБА_2 , як інваліду війни 1 групи, було відшкодовано пільгу в розмірі 26182,55 грн, а з травня 2019 року по жовтень 2019 року ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, було відшкодовано пільгу в розмірі 14,82 грн. Також дані суми відшкодувань містяться в розрахунку заборгованості відповідача.

Згідно копії довідки про розмір отриманої пільги в грошовій формі, виданої 08.04.2021 УСЗН Тульчинської РДА (а.с.81 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 за період з жовтня по грудень 2019 року отримала пільгу в розмірі 1329,79 грн., відомості про яку також містяться в розрахунку заборгованості відповідача.

Згідно повідомлення УСЗН Тульчинської РДА від 08.04.2021 №809101-07 ( а.с.78-80 т.1) вбачається, що з 01.10.2019 відповідно до абз.1-2 п.7 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 №373 "Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі", виплата розрахованої суми пільги здійснюється у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ "Ощадбанк" договору.

За заявою пільговика, поданою структурному підрозділу з питань соціального захисту населення до 15 жовня (15 травня), у якій зазначаються виплатні реквізити, виплата пільги здійснюється у грошовій готівковій формі з початку опалювального (неопалювального ) сезону.

Отже, за інформацією щодо відображення розміру пільг до 01.10.2019 варто звертатись до підприємства, установи чи організації - постачальника послуг з транспортування та розподілу газу.

Представник відповідача стверджує, що позивачем при здійснення розрахунку заборгованості враховано пільгу в розмірі меншому, ніж передбачено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також у суму боргу увійшла заборгованість, яка вже була стянута судом, а тому проведені розрахунки заборгованості відповідача, які здійснені позивачем є невірними.

Водночас, ні відповідач, ні його представник будь-яких своїх розрахунків суду не надали, як і не надали доказів щодо обсягу спожитого відповідачем природного газу.

З даним твердженням представника відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ТОВ «Вінницягаз Збут» нараховувало відповідачу плату за користування природним газом з врахуванням встановлених згідно п.5 ч.1 ст.13 та п.5.ч.1 ст.15 розділу ІІІ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту" пільг, а також в своїх розрахунках керувалось постановою КМУ від 06.08.2014 №409 "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" та внесених згодом до неї змін, а саме:

- до 01.05.2018 в опалювальний період відповідачу надавалось 293,28 м. куб. газу на місяць, а в неопалювальний - 10,8 м.куб.;

- з 01.05.2018 в опалювальний період відповідачу надавалось 493,77 м. куб. газу на місяць, а в неопалювальний - 10,8 м.куб.;

- з 01.05.2019 в опалювальний період відповідачу надавалось 440,10 м. куб. газу на місяць, а в неопалювальний - 10,8 м.куб.

Разом з тим, наявність пільги не змінює порядку обліку та оплати природного газу, встановленого законодавством України. Пільги по оплаті за спожитий природний газ нараховуються щомісячно на об`єм фактичного використаного природного газу, але не більше встановлених норм, затверджених КМУ, які розраховуються на один календарний місяць.

Оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи №148/574/17, судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.07.2018, яке набрало законної сили 17.09.2019, позов ТОВ «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вінницягаз Збут» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 6635,13 грн, яка як було встановлено судом виникла за період з січня 2016 року по квітень 2018 року, а саме станом на 02.04.2018.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.107-108 т.1), який в даному випадку суд бере до уваги, оскільки в ньому наявна інформація про пільгову норму та споживання понад пільгову норму, відповідач неодноразово використовувала газ понад надану їй пільгову норму, не сплачуючи за це відповідних коштів, що і призводило до нарахування останній боргових зобов`язань позивачем.

В свою чергу, досліджуючи розрахунок заборгованості, який був наданий представником позивача до заяви про зменшення позовних вимог (а.с.7 т.2), судом встановлено, що представник позивача при його проведенні вже виключив з боргу на кінець періода борг, який вже був стягнутий за рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.07.2018 у справі №148/574/17. Відтак, твердження представника відповідача про те, що в суму боргу увійшла заборгованість, яка вже була стянута судом, вже не заслуговує на увагу. При цьому, перевіривши наданий розрахунок, судом встановлено що проведені в ньому розрахунки є вірними.

Таким чином судом встановлено, що свої зобов`язання по забезпеченню відповідача природним газом, як споживача цих послуг, позивач виконав належним чином та в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг своєчасно не виконувала.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість за надані послуги з постачання природного газу не сплачує, вона тим самим порушує ст. 526 ЦК України та п.5.2 Типового договору, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від сплати послуг за користування природним газом, внаслідок чого порушує свої зобов`язання за договором.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з ч.2 ст.625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відтак, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України позивачем відповідачу за період з 12.06.2018 по 10.03.2020 нараховано 3 % річних у розмірі 723,93 грн та індекс інфляції за час прострочення, що складає 915 грн.

Представник відповідача вказує на неправомірність нарахування 3 % річних та індексу інфляції за час прострочення, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також те, що позивач вираховує інфляційні втрати та 3 % річних із суми боргу, яка вже була стягнута судом.

З даним твердженням представника відповідача суд погоджується частково.

Так, аргументи представника відповідача про те, що позивач не мав права стягувати з відповідача три проценти річних та інфляційні витрати в період дії карантину, оскільки вставнолено заборону нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у період дії карантину, яка встановлена Законом України від 17.03.2021 №530-ІХ, суд відхиляє, адже позивач нарахував на суму заборгованості 3 % річних і інфляційні втрати від знецінення грошових коштів, а не неустойку (штраф або пеню). Правова природа нарахованих позивачем платежів є іншою, оскільки неустойка встановлюється у договорі, а нарахування 3 % річних і інфляційних втрат передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже, положення підпункту 4 пункту 3 Розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюється.

Аргументи ж представника відповідача щодо того, що позивач вираховує інфляційні втрати та 3 % річних із суми боргу, яка вже була стягнута судом, знайшли свої підтвердження в судовому засіданні, оскільки, дослідивши надані представником позивача розрахунки інфляційних витрат та 3% річних, які були проведені останнім за період 12.06.2018 по 10.03.2020, судом встановлено, що представник позивача здійснював їх нарахування в томі числі і на суму боргу, яка вже була стягнута за рішенням Тульчинського районного суду від 10.07.2018 у справі №148/574/17.

Між тим, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відтак, права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем інфляційних витрат та 3% річних в тому числі і на на суму боргу, яка вже була стягнута за рішенням суду, є правомірним, оскільки наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

Згідно наданого представником позивача розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат (а.с.34-37 т.1) вбачається, що розмір 3 % річних за період з 12.06.2018 по 10.03.2020 становить 723,91 грн, а розмір інфляційних втрат за цей період становить 915 грн.

При цьому, перевіривши дані розрахунки, судом встановлено наступне.

Так, розрахунок 3% річних проведено за наступною формулою: Сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де С сума заборгованості; Д кількість днів прострочення.

Оскільки заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів виникла як вказує представник позивача за період з 12.06.2018 по 10.03.2020, тому розмір 3% річних розраховано судом наступним чином:

- з 12.06.2018 по 10.07.2018 (днів: 29) сума 3% річних становить 20,05 грн (8413,24 х 3 х 29 / 365 / 100);

- з 11.07.2018 по 10.08.2018 (днів: 31) сума 3% річних становить 22,28 грн (8743,31 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.08.2018 по 10.09.2018 (днів: 31) сума 3% річних становить 23,11 грн (9071,39 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.09.2018 по 10.10.2018 (днів: 30) сума 3% річних становить 23,02 грн (9333,91 х 3 х 30 / 365 / 100);

- з 11.10.2018 по 10.11.2018 (днів: 31) сума 3% річних становить 23,92 грн (9386,68 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.11.2018 по 10.12.2018 (днів: 30) сума 3% річних становить 23,65 грн (9589,85 х 30 / 365 / 100);

- з 11.12.2018 по 10.01.2019 (днів: 31) сума 3% річних становить 25,17 грн (9877,32 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.01.2019 по 10.02.2019 (днів: 31) сума 3% річних становить 26,01 грн (10206,94 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.02.2019 по 10.03.2019 (днів: 28) сума 3% річних становить 24,42 грн (10612 х 3 х 28 / 365 / 100);

- з 11.03.2019 по 10.04.2019 (днів: 31) сума 3% річних становить 36,43 грн (14299,31 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.04.2019 по 10.05.2019 (днів: 30) сума 3% річних становить 43,56 грн (17667,17 х 3 х 30 / 365 / 100);

- з 11.05.2019 по 10.06.2019 (днів: 31) сума 3% річних становить 46,09 грн (180089,42 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.06.2019 по 10.07.2019 (днів: 30) сума 3% річних становить 44,98 грн (18243 х 3 х 30 / 365 / 100);

- з 11.07.2019 по 10.08.2019 (днів: 31) сума 3% річних становить 45,67 грн (17923,08 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.08.2019 по 10.09.2019 (днів: 31) сума 3% річних становить 44,85 грн (17603,16 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.09.2019 по 10.10.2019 (днів: 30) сума 3% річних становить 42,62 грн (17283,24 х 3 х 30 / 365 / 100);

- з 11.10.2019 по 10.11.2019 (днів: 31) сума 3% річних становить 43,22 грн (16963,32 х 3 х 31 / 365 / 100);

- з 11.11.2019 по 10.12.2019 (днів: 30) сума 3% річних становить 41,11 грн (16670,41 х 3 х 30 / 365 / 100);

- з 11.12.2019 по 31.12.2019 (днів: 21) сума 3% річних становить 26,06 грн (15097,28 х 3 х 21 / 365 / 100);

- з 01.01.2020 по 10.01.2020 (днів: 10) сума 3% річних становить 12,37 грн (15097,28 х 3 х 10 / 366 / 100);

- з 11.01.2020 по 10.02.2020 (днів: 31) сума 3% річних становить 37,11 грн (14605 х 3 х 31 / 366 / 100);

- з 11.02.2020 по 10.03.2020 (днів: 29) сума 3% річних становить 64,79 грн (27254,98 х 3 х 29 / 366 / 100).

Отже, загальний розмір 3 % річних за період з з 12.06.2018 по 10.03.2020 становить 740,49 грн, а не 723,93 грн, як вираховано представником позивача в його розрахунку за цей період.

Розрахунок інфляційних втрат проведено за наступною формулою: "Х" х "і-1" - 100 грн = "ЗБ", де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду,"і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці, 100 грн умовна сума погашення боргу в цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу в цьому ж місяці).

- з 12.06.2018 по 10.07.2018 ( індекс інфляції за червень - 100 %) сума інфляції становить 0 грн (8413,24 х 100% -8413,24);

- з 11.07.2018 по 10.08.2018 (індекс інфляції за липень 99,3 %) сума інфляції становить - 61,20 грн (8743,31 х 99,3% - 8743,31);

- з 11.08.2018 по 10.09.2018 (індекс інфляції за серпень 100 %) сума інфляції становить 0 грн (9071,39 - 61,20) х 100% - 9010,19);

- з 11.09.2018 по 10.10.2018 (індекс інфляції за вересень 101,9 %) сума інфляції становить 176,18 грн (9333,91 - 61,20) х 101,9 % - 9272,71);

- з 11.10.2018 по 10.11.2018 (індекс інфляції за жовтень 101,7 %) сума інфляції становить 161,53 грн (9386,68 - 61,20 + 176,18) х 101,7% - 9501,66);

- з 11.11.2018 по 10.12.2018 (індекс інфляції за листопад 101,4 %) сума інфляції становить 138,13 грн (9589,85 - 61,20 + 176,18 + 161,53) х 101,4% - 9866,36);

- з 11.12.2018 по 10.01.2019 (індекс інфляції за грудень 100,8 %) сума інфляції становить 82,34 грн (9877,32 + 414,64) х 100,8% - 10291,96);

- з 11.01.2019 по 10.02.2019 (індекс інфляції за січень 101 %) сума інфляції становить 107,04 грн (10206,94 + 496,98) х 101% - 10703,92);

- з 11.02.2019 по 10.03.2019 (індекс інфляції за лютий 100,5 %) сума інфляції становить 56,08 грн (10612 + 604,02) х 100,5% - 11216,02);

- з 11.03.2019 по 10.04.2019 (індекс інфляції за березень 100,9 %) сума інфляції становить 134,63 грн (14299,31 + 660,1) х 100,9% - 14959,41);

- з 11.04.2019 по 10.05.2019 (індекс інфляції за квітень 101 %) сума інфляції становить 184,62 грн (17667,17 + 794,73) х 101% - 18461,9);

- з 11.05.2019 по 10.06.2019 (індекс інфляції за травень 100,7 %) сума інфляції становить 133,48 грн (18089,42 + 979,35) х 100,7% - 190068,77);

- з 11.06.2019 по 10.07.2019 (індекс інфляції за червень 99,5 %) сума інфляції становить - 96,78 грн (18243 + 1112,83) х 99,5% - 19355,83);

- з 11.07.2019 по 10.08.2019 (індекс інфляції за липень 99,4 %) сума інфляції становить - 113,63 грн (17923,08 + 1016,05) х 99,4% - 18939,13);

- з 11.08.2019 по 10.09.2019 (індекс інфляції за серпень 99,7 %) сума інфляції становить - 55,52 грн (17603,16 + 902,42) х 99,7% - 18505,58);

- з 11.09.2019 по 10.10.2019 (індекс інфляції за вересень - 100,7 %) сума інфляції становить 126,91 грн (17283,24 + 846,9) х 100,7% - 18130,14);

- з 11.10.2019 по 10.11.2019 (індекс інфляції за жовтень - 100,7 %) сума інфляції становить 125,56 грн (16963,32 + 973,81) х 100,7% - 17937,13);

- з 11.11.2019 по 10.12.2019 (індекс інфляції за листопад - 100,1 %) сума інфляції становить 17,77 грн (16670,41 + 1099,37) х100,1% - 17769,78);

- з 11.12.2019 по 10.01.2020 (індекс інфляції за грудень - 99,8 %) сума інфляції становить - 32,43 грн (15097,28 + 1117,14) х 99,8% - 16214,42);

- з 11.01.2020 по 10.02.2020 (індекс інфляції за січень - 100,2 %) сума інфляції становить 31,38 грн (14605 + 1084,71) х 100,2% - 15689,71);

- з 11.02.2020 по 10.03.2020 (індекс інфляції за лютий - 99,7 %) сума інфляції становить - 85,11 грн (27254,98 + 1116,09) х 99,7% - 28371,07).

Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат за період з 12.06.2018 по 10.03.2020 становить 1030,98 грн, а не 915 грн, як вираховано представником позивача в його розрахунку за цей період.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи те, що суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, тому з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 42255,48 грн, а також 3 % річних в сумі 723,93 грн та індекс інфляції за час прострочення, що складає 915 грн, які і просить стягнути представник позивача.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, ні відповідачем, ні її представником в судовому засіданні належними та допустимими доказами не спростувані доводи представника позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за послуги з постачання природного газу.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості,беручи до уваги, що представником позивача доведено порушення та невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості споживчого природного газу, а відповідач та її представник жодних доказів відсутності у неї такої заборгованості суду не надали, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270 грн. ( а.с.1 т.1).

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», п. 2, 32 розділу ІІІ Правили постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827,ст. 509, 525, 526, 625, 629, 901, 903 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ст.263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут», ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: вул.Хмельницьке Шосе, 23, м.Вінниця, 21036, заборгованість за послуги з постачання природного газу в сумі 42255,48 грн, 3 % річних в сумі 723,93 грн та індекс інфляції за час прострочення, що складає 915 грн, а всього 43894,41 грн ( сорок три тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 41 копійку).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Вінницягаз Збут», ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: вул.Хмельницьке Шосе, 23, м.Вінниця, 21036, судові витрати в розмірі 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: