Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2022 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Рашевської О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Після придбання будинку, спільними зусиллями з відповідачем та за спільні кошти вони здійснили добудову, надбудову та побудували гараж. Усі роботи по будівництву та облаштуванню житлового будинку закінчені, будинок використовується за функціональним призначенням. Однак, відповідач не бажає займатися введенням збудованого майна в експлуатацію та реєструвати право власності на нього, що позбавляє позивача реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу нерухомого майна. А тому, ОСОБА_1 просила суд визнати, в порядку поділу спільного майна подружжя, житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням частки ОСОБА_1 в розмірі Ѕ частини та визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаного житлового будинку; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 8610 грн. половини вартості матеріалів, використаних для будівництва паркану, що розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , який позивач побудувала за власні кошти; провести розподіл судових витрат.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мурис О.А. позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Глушко О.І. позов не визнали. ОСОБА_2 пояснив, що дійсно приймав участь у будівництві, однак за дозволами чи рішеннями стосовно будівництва добудов, надбудов до будинку та гаража він до органів місцевого самоврядування не звертався, вважає рішення Барської міської ради про легалізацію самочинного побудованого нерухомого майна, надання дозволу на будівництво гаража, надання дозволу на виготовлення проектної документації на підключення будинку до мережі водопостачання та опалення, які прийняті нібито за його заявою, незаконними.

Допита у судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 пояснила, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Після придбання будинку, спільними зусиллями з відповідачем та за спільні кошти вони здійснили добудову, надбудову та побудували гараж. Паркан вона побудувала за власні кошти. На даний час будинок повністю готовий т використовується за призначенням.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб 23.11.1999 року, який було розірвано 29.04.2014 на підставі рішення Барського районного суду Вінницької області. 02.09.2015 року між сторонами повторно зареєстровано шлюб, який розірвано на підставі рішення Барського районного суду Вінницької області від 03.12.2018.

У зв`язку з укладенням шлюбу 08.06.2019 року дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_3 » змінено на прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

03.09.2002 року позивач ОСОБА_5 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями: верандою, ганком та хлівом, що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 03.09.2002 року, посвідченим державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори за реєстром №952.

Позивач стверджує, що після придбання вказаного будинку, спільними зусиллями з відповідачем та за спільні кошти вони здійснили добудову, надбудову до будинку, та побудували гараж.

Рішенням виконавчого комітету Барської міської ради Барського району Вінницької області №467 від 26.06.2007 року, відповідачу ОСОБА_2 було надано дозвіл на легалізацію самочинно збудованого нерухомого майна - добудову до житлового будинку розміром 5 х 6 м. 2,5 х4 м. та 1,5 х 10 м. в АДРЕСА_1 . Надано дозвіл на будівництво гаража.

Вказаним рішенням Барської міської ради зобов`язано ОСОБА_2 до початку будівництва виготовити та погодити необхідну технічну документацію для будівництва та на уже збудоване нерухоме майно згідно чинного законодавства.

09.12.2021 року за заявою ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно даних Звіту про проведення обстеження, який виготовлений ФОП « ОСОБА_6 » 20.05.2022 року, відсоток готовності житлового будинку становить 100%, є можливість визначити окремі частини будинку до поділу.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення норм статті 61 СК України доводить, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 307/3957/14-ц вказано, що: "самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13).

В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Тому суду необхідно встановити: яким чином оформлено право на землю, на якій побудований будинок, наявність дозволу на будівництво, відповідність будівництва будівельним нормам і правилам, фінансова або трудова участь у будівництві інших осіб, крім подружжя, коли розпочалось та завершилось будівництво, тощо.

Однак, позивачем не надано до суду та судом не здобуто правовстановлюючий документ на земельну ділянку, на якій проведено будівництво будинку, добудов та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_1 . Не встановлено цільове призначення земельної ділянки, її площу, та власника.

Адже, згідно ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є новостворений об`єкт чи об`єкт нерухомості, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети.

Не надано позивачем і Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що позбавляє можливість встановити, чи закінчено будівництво житлового будинку з добудовою, надбудовою та гаражем та чи він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням.

Не надано позивачем технічної документації з відділу архітектури та містобудування, дозволу на будівництво, плану забудови та відповідного проекту,будівельного паспорта, які було зобов`язано ОСОБА_2 рішенням Барської міської ради №467 від 26.06.2007 року виготовити та погодити до початку будівництва.

Відсутній висновок судової будівельно-технічної експертизи про ступінь будівельної готовності об`єкта дослідження - житлового будинку, добудов та господарських споруд.

Поданий позивачем Звіт про проведення обстеження, який виготовлений ФОП « ОСОБА_6 » є результатом обстеження у формі звіту а не висновком, а тому суд не може взяти його до уваги як належний доказ визначення відсотку готовності житлового будинку та можливості визначення окремих його частин до поділу.

Зазначені позивачем у позові правові позиції та практика Верховного Суду стосуються об`єктів спільної сумісної власності подружжя, будівництво яких закінчено й вони фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, для будівництва яких виділялася земельна ділянка, отримано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідні висновки експертизи, тощо, а не самочинно збудованих об`єктів.

Позивач ОСОБА_1 не довела у судовому засіданні наявність перешкод з боку ОСОБА_2 реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна та ввести будинок в експлуатацію з вини останнього.

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Інших доказів позивач до суду не надала. За умови відсутності у справі належних та допустимих доказів суд відмовляє у позові.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у позові слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові слід відмовити, тому судові витрати необхідно залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 31.10.2022