Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 грудня 2022 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Романівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, -
В червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд зняти з реєстраційного обліку та визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач у вищевказаному житлі не проживає понад один рік, не несе витрат на утримання цього житла, особисті речі в даному будинку відсутні, а реєстрація його місця проживання за вказаною адресою перешкоджає їй (власнику майна) розпоряджатися та користуватися цим нерухомим майном.
Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку залишено без розгляду.
В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представником позивача подано до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи за її відсутності. Романівська селищна рада Житомирського району Житомирської області просила розглянути справу за відсутності її представника, при розгляді та вирішенні даної справи по суті покладається на розсуд суду.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Окрім цього, вищевказаний будинок являється фактичним та зареєстрованим місцем проживання позивача.
Згідно інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою місця проживання позивача з 10 жовтня 2018 року.
Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, складеним депутатом Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області за участі сусідів від 28 червня 2022 року підтверджується та обставина, що відповідач понад рік без поважних причин за зареєстрованим місцем проживання не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні цього житла участі не приймає, особисті речі останнього в будинку відсутні, його фактичне місце проживання не відоме.
Згідно довідки Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області 27 червня 2022 року, склад сім`ї позивача наступний: син ОСОБА_3 та співмешканець ОСОБА_2 .
Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не проживає понад рік без поважних причин в належному їй будинку, а лише зареєстрований. Наведене перешкоджає їй як власнику майна вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним житлом.
Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України), члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
Аналогічні положення містяться і у частині 1 статті 405 ЦК України.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Проте відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Наведена норма регулює правовідносини між власником житла та членом його сім`ї з приводу користування цим житлом. При вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням зясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.
За змістом пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року у справі №825/1335/13-а у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 30 червня 2015 року (справа №21-1438а15).
Відповідач доводів позивача не спростував, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.
За змістом статті 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 992,40 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.В. Ковальчук