ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м.Суми

Справа №588/132/22

Номер провадження 22-ц/816/1177/22

22-ц/816/1178/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 жовтня 2022 року в складі судді Огієнка О.О., ухвалене в м. Тростянець, повний текст якого складено 10 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 жовтня 2022 року в складі судді Огієнка О.О., ухвалене в м. Тростянець,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2022 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 21 червня 2019 року.

При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконав, тому станом на 14 грудня 2021 року утворився борг на загальну суму 44495 грн 95 коп., з яких: 34913 грн 90 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 34913 грн 90 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 9582 грн 05 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Посилаючись на вищевикладене, банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 44495 грн 95 коп.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 жовтня 2022 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 червня 2019 року станом на 14 грудня 2021 року в розмірі 8581 грн 78 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 478 грн 58 коп.

Додатковим рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 14 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_2 про розподіл судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 6860 грн 35 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погодився з рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить основне рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Також просило скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та відмовити відповідачу в стягненні витрат на правничу допомогу.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Посилається на те, що відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. Вказує, що відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними. Стверджує про те, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, які не були належним чином досліджені місцевим судом, зокрема, суд не звернув уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим) в повному обсязі не погашена, а тому відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів. Також зазначає, що суд першої інстанції, всупереч ст. 1054 ЦК України, стягнув лише частину заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення решти заборгованості за тілом кредиту. Підсумовуючи вищевикладене, банк приходить до висновку, що місцевий суд безпідставно відмовив у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту та відсотків, порушив норми матеріального права та безпідставно звільнив відповідача від частини обов`язків за договором з одних лише формальних міркувань.

Щодо додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу, Банк зазначає про те, що, стягуючи з нього витрати на професійну правничу допомогу, місцевий суд не перевірив вартість оплати відповідних послуг адвоката, яка склалась в регіоні та складність справи. Звертають увагу суду на те, що обсяг матеріалів не є значним і справа не відноситься до справ значної складності. На думку Банку відшкодування понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6860 грн 35 коп. не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 жовтня 2022 року в частині задоволених позовних вимог апеляційним судом не переглядається, адже позивачем не оскаржується.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2022 року: 2481 * 100 = 248100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 21 червня 2019 року, згідно із якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У анкеті-заяві зазначено, що разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, вона складає договір про надання банківських послуг. Зі змінами Умов і правил ОСОБА_1 зобов`язався ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті privatbank/ua (а.с. 10).

Для користування кредитними коштами відповідачу були видані кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 21 червня 2019 року з терміном дії до 04/23; № НОМЕР_2 , дата відкриття 18 грудня 2019 року з терміном дії до 07/23; № НОМЕР_3 , дата відкриття 30 березня 2020 року з терміном дії до 02/24 (а.с. 8).

Розмір кредитного ліміту за картковим рахунком ОСОБА_1 неодноразово змінювався, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 9).

Із виписки про рух коштів по картковому рахунку вбачається, що відповідач, починаючи з 21 червня 2019 року користувався кредитними коштами, зокрема знімав готівку, переводив кошти на інші рахунки, поповнював мобільний телефон, оплачував покупки у магазинах (а.с. 58-59, 132-133).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 21 червня 2019 року станом на 14 грудня 2021 року становить 44495 грн 95 коп., з яких: 34913 грн 90 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 34913 грн 90 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 9582 грн 05 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8581 грн 78 коп., місцевий суд врахував, що відповідач користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку не повернув, тому прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за фактично отримаю сумою кредитних коштів.

Також, відмовляючи у стягненні іншої частини заборгованості за кредитом та в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, місцевий суд виходив із недоведеності наявності такої заборгованості позичальника та недоведеності узгодження сторонами кредитного договору такої істотної умови договору, як розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 іншої частини заборгованості за кредитом та заборгованості за простороченими відсотками відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», а також Витяг з «Тарифів» не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 червня 2019 року, шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Місцевий суд прийшов до вірного висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

І тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банком було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із відповідачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Провівши власний розрахунок, суд першої інстанції вірно констатував, що банком безпідставно проводилося списання відсотків за використання кредитного ліміту, списання щомісячних платежів за страховку та здійснювалося регулярне списання платежів за договором. За період з 21 червня 2019 року по 01 жовтня 2021 року з рахунку відповідача позивачем безпідставно були списані кошти на загальну суму 35914 грн 17 коп., а враховуючи, що загальна сума заборгованості становить 44 495 грн 95 коп., місцевий суд вірно зазначив, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за фактично отриманою сумою кредитних коштів без урахування суми безпідставно списаних коштів, тобто заборгованість у розмірі 8581 грн 78 коп. (44 495 грн 95 коп. 35914 грн 17 коп.).

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі є необґрунтованими.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на положення ст. 1048 ЦК України, судова колегія вважає їх голослівними, адже у суду відсутні достатні економічні знання для визначення суми відсотків відповідно до ст. 1048 ЦК України, враховуючи періодичність отримання відповідачем та повернення останнім коштів, а Банком не заявлялися вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по простроченим відсотками саме на підставі ст. 1048 ЦК України та у розмірі, що визначений положеннями частини першої цієї статті і не заявлялися клопотання про приєднання до матеріалів справи відповідних розрахунків, а відповідно до положень цивільного процесуального кодексу сторони користуються своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на правові висновки, що викладені Верховним Судом у постановах від 23 січня 2018 року в справі № 755/7704/15-ц, від 26 вересня 2018 року в справі № 159/2146/15-ц, адже судом у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надано оцінку виписці по рахунку та розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21 червня 2019 року, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 станом на 14 грудня 2021 року в сукупності із іншими письмовими доказами і в мотивувальній частині оскаржуваного рішення викладено обґрунтований розрахунок. Разом з тим, Банком на спростування розрахунку суду не надано свого розрахунку чи інших доказів, які б давали підстави для встановлення наявності заборгованості та її розміру. І ці доводи апеляції зводяться до словесної незгоди апелянта із оцінкою доказів, висновком та проведеним судом розрахунком.

Вирішуючи питання щодо стягнення з Банку витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Місцевим судом встановлено, що в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано: 1) договір про надання правової допомоги від 19 червня 2022 року та додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 19 червня 2022 року, відповідно до умов якого сторони погодили порядок оплати наданої правової допомоги з розрахунку 1000 грн 00 коп. за 1 годину витраченого адвокатом часу на виконання наданого його клієнтом доручення. За виконання доручення, передбаченого договором про надання правової допомоги ОСОБА_1 зобов`язався сплатити адвокату кошти (гонорар) у загальному розмірі 8500 грн 00 коп.; 2) ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 19 червня 2022 року; 3) акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 04 жовтня 2022 року з детальним описом наданих адвокатом послуг та розрахунком витрат; 4) квитанцію АТ «УКРПОШТА» про перерахування ОСОБА_1 на рахунок адвоката Сумцова Є.С. коштів у сумі 8500 грн 00 коп. за надання правової допомоги.

Вказані докази підтверджують факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір у сумі 8500 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд врахував складність справи, фактично витрачений час на представництво інтересів відповідача у суді, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта, а також часткове задоволення позову (у розмірі 19,29 % від суми заявлених вимог) та обґрунтовано стягнув витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6860 грн 35 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального та процесуального права і підтверджується письмовими доказами, яким суд дав належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Питання щодо компенсації відповідачу витрат на правничу допомогу вирішено судом першої інстанції згідно з законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині та додаткове рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук