КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Осадченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 09 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визначення розміру заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визначення розміру заборгованості по аліментам.

09.08.2022 р. ОСОБА_1 подано суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій позивачка просила забезпечити її позов шляхом накладання арешту на нерухоме майно: Житловий будинок загальною площею 120,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, який належить ОСОБА_2 ; та земельну ділянку площею 0.2 га, кадастровий номер :04:012:0013, за адресою: Київська обл., Васильківський р., с/рада Крушинська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, яка належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року у задоволенні заяви позивачки про забезпечення даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви про забезпечення позову.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надійшло клопотання про розгляд даної справи у відсутність представника відділу.

Представник відповідача в поданому клопотанні просив про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні. Обговоривши дане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для перенесення розгляду справи, оскільки неявка представника відповідача не є поважною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, і їх значення полягає в тому, що вони захищають законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо: необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Водночас, у відповідності до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визначення розміру заборгованості по аліментам, тобто пред`явлений спір є спором немайнового характеру.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна позивачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивачка та її представник не довели співмірність вартості нерухомого майна,на яке просять накласти арешт, до ціни позову. Оцінюючи співмірність, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, відповідність заявленій вимозі, їхній меті, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що в даному випадку не вбачається співмірності між заходом забезпечення позову, який ОСОБА_1 просить застосувати до нерухомого майна відповідача ОСОБА_2 ,та позовними вимогами ОСОБА_3 .

Окрім того, заявницею не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити (унеможливити) виконання рішення суду, виходячи з предмету позову.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним у справі доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам норм процесуального права й не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі задоволення позовних вимог, державний виконавець в уже відкритому виконавчому провадженні буде зобов`язаний врахувати визначену судом суму заборгованості та здійснити усі необхідні дії щодо її примусового стягнення, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки як вже було зазначено, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим, в той час як позивачка звернулась до суду з позовом про визначення розміру заборгованості по аліментам, тобто з вимогами немайнового характеру. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки певної суми коштів, тобто вимоги майнового характеру, останньою не заявлялись, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

У разі задоволення позову і визначення розміру заборгованості по аліментах, таке рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, тому може бути виконане без будь-яких перешкод, так само незалежно від подальшої поведінки відповідачів і незалежно від подальшої долі спірного майна.

Крім того, накладення арешту на майно відповідача можливе також під час здійснення виконавчого провадження про стягнення аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої судом ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 26 грудня 2022 року.

Головуючий

Судді: