ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3771/22 Справа № 203/3406/21 Головуючий у першій інстанції: Єдаменко С. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди посилаючи на те, що 03 грудня 2018 року між нею та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про навчання №18 ІІ 1-6, предметом якого є надання навчання в програмі ІІ ступеня гештальт-терапії, яка являється частиною навчальної програми з гештальт-терапії та складається з 22 триденних модулів протягом 3,5 - 4 років. На виконання умов п.п. 3.1, 3.2 договору позивачем було сплачено 2714,40 євро. Проте, в квітні 2021 року відповідачка одноособово прийняла рішення про неможливість подальшого проходження навчання позивачем та розірвання договору про навчання. Позивачкою від відповідача були одержані грошові кошти за оплачені, проте не пройдені модулі №14-21, 22 в розмірі 1097,20 євро. Вважає, що відповідачем не було виконані умови укладеного договору та не надано всі послуги, які передбачені договором, тим самим відповідачка необґрунтовано привласнила її, позивачки, грошові кошти в сумі 1617,20 євро (вартість пройдених модулів №1-13). Тому, позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь 1617,20 євро; стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.; стягнути з відповідачки на її користь витрати на правову допомогу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 03 грудня 2018 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про навчання №18 ІІ 1-6, предметом якого є надання навчання за програмою ІІ щабля гештальт-терапії, яка є частиною навчальної програми з гештальт-терапії (а.с.9-10).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.4 Договору загальна вартість навчання на ІІ щаблі складається з чотирьохрічного курсу, що містить 22 модулі. Вартість кожного модуля є незмінною протягом дії Договору та складає 130 євро. Чинним договором передбачено два способи оплати ІІ щабля навчання: диференційована оплата. Оплата 22-го модуля ІІ щабля у день укладення договору с подальшою оплатою кожного модуля окремо; передплата. Оплата шести модулів ІІ щабля навчання зі знижкою 7%.

Згідно Додатків №1 до Договору №18 ІІ 1-63 від 03 грудня 2018 року ОСОБА_4 , згідно до п. 3.4.1 Договору, здійснила передплату за 1-11 модулі ІІ щабля в сумі 1375,40 євро, за 12 - 21 модулі ІІ щабля в сумі 1209,00 євро та за 22 модуль ІІ щабля 130 євро; загалом 2714,40 євро (а.с. 11, 13).

Згідно п. 4.3.3 Договору керівник навчання має право знати психо-неврологічний стан потенційного учасника навчання.

Відповідно до п. 4.4.7. отримавши відмову учасника від подальшого навчання на ІІ щаблі гештальт-терапії у відповідності з обраним видом оплати, зробити розрахунок не пізніше 1 (одного) місяця після отримання такого повідомлення.

Пунктом 4.4.8. Договору про навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 визначено, що в разі неможливості Керівником навчання продовжити (закінчити) програму ІІ щабля гештальт-терапії, не з вини учасника навчання - повернути кошти, сплачені згідно до п.п. 3.4.1 (передплата) за вирахуванням пройдених модулів.

ФОП ОСОБА_3 надала, а ОСОБА_1 отримала послуги з навчання по програмі ІІ щабля, яка є невід`ємною частиною навчальної програми з гештальт-терапії у передбачений строк, в повному обсязі та із додержанням умов укладеного Договору, а саме за 1-13 модулі ІІ щабля в сумі 1617,20 євро, що підтверджується актами виконаних робіт від 17.11.2019, 26.01.2020, 24.05.2020, 05.07.2020, 30.08.2020, 19.10.2020, 14.12.2020 та не заперечується сторонами у судовому засіданні (а.с. 14-18, 49-55).

25 лютого 2021 року адміністратор ОСОБА_5 звернулась до ФОП ОСОБА_3 з доповідною запискою на предмет неможливості виконувати свої функціональні обов`язки при спілкуванні зі студенткою програми ІІ щабля навчання гештальт-терапії ОСОБА_6 , оскільки остання дозволяє собі звернення та спілкування з нею в неналежному тоні та сприймається ОСОБА_5 як агресія, що спрямована конкретно до неї (а.с. 56).

26 лютого 2021 року на електрону пошту ОСОБА_1 надійшов лист від ФОП ОСОБА_3 щодо призупинення відповідно до п. 4.3.3 Договору навчання позивачки на ІІ щаблі навчальної програми з гештальт-терапії до проведення спеціальної співбесіди, за результатами якої буде прийнято рішення щодо можливості подальшого продовження навчанню ОСОБА_1 (а.с.20).

Згідно листа від 13 квітня 2021 року відповідач запросила позивачку на співбесіду, призначену на 15-00 год. 27 квітня 2021 та перенесену за згодою сторін на 20 квітня 2021 року (а.с. 23).

За результатами проведеної співбесіди ОСОБА_3 , як керівником навчання, 20 квітня 2021 року прийнято рішення №1/20.04 про неможливість подальшого проходження навчання ОСОБА_7 через її внутрішній психологічний стан, рівень сприйняття та вибудовування соціальних відносин в складних нових ситуаціяx, що може створювати небезпеку для її майбутніх клієнтів, та про розірвання Договору про навчання №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року (а.с. 24).

27 квітня 2021 року відповідачем було запропоновано позивачці розірвати договір про навчання №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року, за умови, що ОСОБА_1 повертається вартість оплачених, але не пройдених модулів №14-21 та модуля №22 в загальному розмірі 37876,00 грн., що відповідає 1097,20 євро (а.с. 26).

21 липня 2021 року ОСОБА_1 отримана передплата за модулі №14-21 та №22, які вона не пройшла, згідно Договору про навчання №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року в сумі 37876,00 грн., що відповідає еквіваленту 1097,20 євро, що підтверджується видатковим касовим ордером від 21 липня 2021 року за підписом одержувача ОСОБА_1 (а.с. 63). Факт одержання вказаної грошової суми визнається позивачкою, що підтверджується її особистими поясненнями у судовому засіданні.

У видатковому ордері від 21.07.2021 про повернення передплати за навчальні модулі №14-21 та №22 на суму 37876,00 грн., які не були пройдені позивачкою, наявний особистий підпис ОСОБА_1 (а.с.63), що визнано останньою у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статті 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі статтею 18 Закону "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату не наданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника).

Судом встановлено, що договір про навчання №18П 1-6 від 03.12.2018 було розірвано відповідачем у відповідності до пункту 4.4.8 цього договору, де визначено, що у разі неможливості Керівником навчання продовжити (закінчити) програму ІІ щабля гештальт-терапії, не з вини учасника навчання учаснику навчання повертаються кошти, сплачені згідно до п.п. 3.4.1 (передплата) за вирахуванням пройдених модулів. Отже, пунктом 4.4.8 передбачена умова та порядок розірвання вказаного договору за ініціативи відповідача, в односторонньому порядку.

Колегія наголошує, що позов у даній справі заявлений про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів за модулі, які позивачка прослухала, тобто за виконані відповідачем умови договору про надання послуг; належна якість одержаних від відповідача послуг за модулі № 1-13 позивачкою не оспорююється.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачка, отримавши від відповідача кошти за модулі, які вона не прослухала у розмірі 37876,00 грн. (що еквівалентно 1097,20 євро), фактично погодилась на пропозицію ФОП ОСОБА_3 щодо розірвання договору №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року та кожна сторона виконала дії, спрямовані на розірвання вказаного договору (відповідач передав, а позивачка прийняла кошти за модулі, які вона не пройшла); приймаючи до уваги, що, згідно змісту позовної заяви, позивачкою не заявлено вимогу щодо оспорювання правомірності розірвання договору №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року, - колегія дійшла висновку, що місцевий суд ухвалив обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки 1617,20 євро, враховуючи, що позивачкою визнано виконання відповідачем умов договору №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року в частині надання послуг на загальну суму 1617,20 євро.

Посилання апелянта на відсутність у матеріалах цивільної справи копії акту про виконання робіт за модулем №13 у період з 12.02.2021 по 14.02.2021, - не спростовують правильність оскаржуваного судового рішення, оскільки позивачкою визнано, що кошти за усі модулі, які вона не пройшла, відповідачем повернуті. Викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання. Факт відвідування модулю №13 позивачкою не заперечується, відповідно до особистих пояснень у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про невстановлення факту порушення відповідачем прав позивачки; приймаючи до уваги, що договором №18 ІІ 1-6 від 03 грудня 2018 року не передбачено відшкодування моральної шкоди, - відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивачки моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова