ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/827/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №698/170/21 Категорія: на ухвалу Лазаренко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2022 року у справі за заявою представника позивача адвоката Мамедова А.В. про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Катеринопільської селищної ради Черкаської області, Виконавчого комітету Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області, третя особа: ОСОБА_1 про скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Мамедов А.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, вказуючи, що позивачем подано до суду позовну заяву до Катеринопільської селищної ради Черкаської області, Виконавчого комітету Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області, третя особа: ОСОБА_1 про скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Заяву мотивовано тим, що після звернення до суду із вказаним позовом позивач дізнався, що згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з 02.08.2021 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0101 зареєстровано за ОСОБА_3 .

Вказує, що позовні вимоги грунтуються на існуванні обставин, які свідчать про протиправність прийняття Катеринопільською селищною радою Черкаської області рішення, згідно якого ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративних межах Катеринопільської селищної ради за межами с. Розсохуватка та передано у приватну власність.

Після відкриття провадженні у справі ОСОБА_1 02.08.2021 року відчужив спірну земельну ділянку на користь третіх осіб, що свідчить про створення одним із учасників спірних правовідносин та ускладнюється чи унеможливлюється майбутнє виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вважає, що не забезпечення позову шляхом накладення арешту на оскаржувану земельну ділянку з метою унеможливлення відчуження третіми особами цієї земельної ділянки до винесення судом рішення в цій справі створить реальну загрозу майбутньому виконанню рішення суду, оскільки наявність судової справи не зупинило ОСОБА_1 від передачі земельної ділянки третім особам з метою уникнення відповідальності в разі задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного просить суд накласти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і в Державному земельному кадастрі арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0101 з метою унеможливлення відчуження третім особами цієї земельної ділянки до винесення судом рішення у справі.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2022 року заяву задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0101 до розгляду справи по суті.

Задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява та додані до неї матеріали, враховуючи принцип здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, дійшов висновку про обгрунтованість наведених в ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що заява представника позивача про забезпечення позову грунтувалась на тих підставах, що після звернення до суду позивач дізнався, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0101, зареєстроване за ОСОБА_3 .

На момент звернення з заявою про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на майно, яке належить на праві власності іншій особі, яка не є відповідачем у справі, що суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яка передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, тому накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі, є помилковим.

Крім того, зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру, проте заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що була задоволена судом, відповідає виключно позовним вимогам майнового характеру, що не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суд не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо земельної ділянки, кадастровий номер:02:001:0101, загальною площею 2,00 га, яка розташована в адміністративних межах Катеринопільської селищної ради за межами с. Розсохуватка і на момент звернення позивача до суду належала ОСОБА_1 , а позивачем оспорюється рішення Катеринопільської сільської ради Черкаської області №3-26/VІІІ від 11.02.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності та надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що на час звернення із заявою про забезпечення позову вказана земельна ділянка згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з 02.08.2022 року зареєстровано за ОСОБА_3 , який не є учасником справи.

Отже, при задоволенні заяви позивача про накладення арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить іншій особі, що не є відповідачем у даній справі. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем

у справі. Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку та зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Також, слід зазначити, що враховуючи предмет позову та зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту є неспівмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, адже, в даному випадку позивач, заявляючи вимоги про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, припинення права власності та зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача, не порушує питання щодо визнання за ним права власності.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що не застосування вказаних у заяві позивача заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про накладення арешту на нерухоме майно, на земельну ділянку підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2022 року скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Мамедова Андрія Вагіфовича про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2022 року.

Судді: