Справа № 444/2297/18 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/757/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області в складі судді Мікули В.Є. від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, правонаступником якої є Львівська міська рада про визнання незаконним рішення, визнання недійсним та скасування державного акту, скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання незаконним рішення, визнання недійсним та скасування державного акту, скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Вказане рішення оскаржив адвокат Акціонерного товаристава «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Якуба Євген Антонович.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.10.2020 року у справі №444/2297/18 і ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги АТ «Українська залізниця» у повному обсязі.

Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд визнав встановлними, невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим, вважють, таке рішення підлягає скасуванню. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що скаржник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження його права користування спірною земельною ділянкою, а саме Державний акт на право користування земельною ділянкою. У вищевказаному рішенні суд зазаначає про те, що план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км 11+106 м до км 20+534 м, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році (далі План), не є документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом, а є лише одним із документів містобудівної документації. Вважає, що наведені вище твердження суду не відповідають обставинам справи та характеру спірних правовідносин. Додає, що обставини набуття земельною ділянкою в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км 11+106 м до км 20+534 м статусу державної форми власності і такої, що належить до земель залізничного транспорту, а саме до земель спеціального призначення, грунтуються на визначеному законом юридичному факті. Звертає увагу, що план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км 11+106 м до км 20+534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, погоджений із старшим землевпорядником Нестерівського району Львівської області, як містобудівна документація, був використаний, поряд з іншими документами, у якості вихідних даних при розробленні технічної документації зі землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок. Таким чином, у встановленому чинним законодавством порядку КТ «НВФ «Нові технології» були проведені роботи з інвентаризації земель залізниці у межах Малехівської сільської ради, виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок загальною площею 17,1368 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Рудно-Підбірці від 17 км + 200 м до 20 км + 544 м в адміністративних межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області (надалі Технічна документація) перебуває земельна ділянка смуги відведення залізниці. Вказує, що у складі Технічної документації відповідно до вимог Порядку складений Зведений інвентаризаційний план земельної ділянки, який погоджений начальником відділу Дерземагентства у Жовківському районі (станом на 2015 рік територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин). Надана позивачем Схема «накладки» земельних ділянок відповідача на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Рудно-Підбірці в адміністративних межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, оформлена НВФ «Нові технології» відповідно до зведеного інфентаризаційного плану, і у ній відображені, зокрема, межі смуги відведення та межі накладки земельної ділянки, на якій при обстеженні земельної ділянки залізниці в адміністративних межах Малехівської сільської ради було виявлено у смузі відведення залізниці сітчаста огорожа відповідача. Додає, що з огляду на вищевказані обставини, земельні ділянки у межах накладки належать до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, при цьому з часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірної частини земельної ділянки у встановленому порядку у залізниці не здійснювалась, цільове призначення не змінювалось. Відповідач до залізниці щодо вилучення з користування залізниці частини смуги відведення не зверталась, відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала. Таким чином, спірні частини земельних ділянок входять до смуги відведення залізниці та належать до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватись у приватну власність, і такий правовий статус цієї земельної ділянки грунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту. Звертає увагу, що на підставі оскаржуваного рішення Малехівської сільської ради відповідач набула у власність спірну земельну ділянку та оформила на неї державний акт на право власності. Так, відповідно до плану смуги відведення, розробленого, погодженого в 1962 році, який є належним доказом землекористування залізниці, ширина смуги відведення на визначеній ділянці становить 20 м від осі колії. Земельна ділянка відповідача частково входить у ширину смуги відведення залізниці. Вказує, що суд необгрунтовано зазначив, що план смуги відводу лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці Нестерівського району Львівської області не містить належних доказів затвердження у встановленому порядку та таких не надано позивачем, і що план смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, а містить лише умовне позначення «Межа смуги відводу». Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам та наявним доказам, оскільки план смуги відведення був погоджений старшим землевпорядником Нестерівського району (на сьогодні Жовківський район), заступником начальника Підзамчівської дистанції колії та начальником Львівської дистанції захисних споруд, план смуги відведення містить інформацію про ширину смуги відводу 20 м від осі колії. Зауважує, що висновок суду першої інстанції про те, що станом на час прийняття спірного рішення Малехівською сільською радою Жовківського рйону Львівської області, спірна земельна ділянка не належала на праві користуваня позивачу, оскільки останній не оформив таке у відповідності до діючого тоді земельного законодавства, є неогбгрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи та суперечать чинному законодавству України. Вказує, що земельна ділянка передана у власність із земель промисловості транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, при цьому вилучення земельної ділянки у залізниці не здійснювалось, цільове призначення не змінювалось. З огляду на викладені обставини, висновок суду про відсутність порушень Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення є необгрунтованим. Таким чином, спірні частини земельних ділянок, власником яких на підставі оскаржуваного рішення та договорів стала відповідач, входять до смуги відведення залізниці належать до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватись у приватну власність, тому Малехівська сільська рада не мала права розпоряджатись землями даної категорії. І, як зазначено у висновках Верховного Суду, наявність чи відсутність у АТ «Укрзалізниця» документів, що посвідчують право на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який грунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту. У зв`язку з наведеним, незаконним, таким, що підлягає скасуванню, є рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, та виданий на його підставі державний акт на право власності. Звертає увагу, що додана до позовної заяви копія податкової декларації з плати за землю ПАТ «Укрзалізниця» не є документом, який встановлює межі земельної ділянки, за яку здійснюється плата. Податкова декларація лише засвідчує той факт, що скаржник як землекористувач виконує свій обов`язок щодо плати за землю, містить інформацію про загальний розмір земельної ділянки та найменування контролюючого органу за місцезнаходження земельної ділянки, до якого подається декларація, у даній справі це Жовківська ОДПІ Грибовичі.

В судове засідання, окрім відповідачки ОСОБА_1 решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також позиція позиивача по суті розгляду була викладена у апеляційній скарзі.

Ухвалою Львського апеляційного суду від 03 травня 2022 року залучено Львівську міську раду, як правонаступника відповідача Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання незаконним рішення, визнання недійсним та скасування державного акту, скасування державної реєстрації права власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки в заперечення апеляційної карги, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а, також, усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п. 3 ч. 2 ст. 129, ст.41 Конституції України, ч. 1 статті 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, ст. 15, ч. 1 ст. 392, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 317, ст. 21 ЦК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Закон України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», ч. 1 ст. 6, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 68 Земельного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 83, 79, 79-1, 125, 126, ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.10 Закону СРСР від 13.12.1968 р. «Про затвердження основ законодавства СССР і союзних республік», ст. 17 Закону України «Про основи містобудування», п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що із копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 173884 вбачається, що такий видано ОСОБА_1 на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Малехівської сільської ради від 27.02.2008 року № 10 вона є власником земельної ділянки площею 0,0800 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в с. Малехів, Жовківського району Львівської області. Цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Із рішення № 10 17 сесії 5 демократичного скликання Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.02.2008 року "Про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок для ОЖБ, ГС та ОСГ громадянам згідно поданих заяв" вбачається, що вирішено передати у приватну власність земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що право землекористування спірною земельною ділянкою виникло в останнього відповідно до згаданого плану полоси відведення 1962р. В той же час, цитуючи в позовній заяві норми права щодо правового регулювання земель транспорту, позивач залишив поза увагою той факт, що відповідно до п.п. 27, 32 "Инструкции о нормах и порядке отвода земель для железних дорог и использовании полоси отвода", затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30.01.1963 р. містяться прямі вимоги щодо складання документів на право користування землею та порядок зберігання актів на право користування підрозділами залізниць. Крім того, п. 10 Положення про землі, надані транспорту, яке затверджене постановою РНК СРСР 07.02.1933р., регламентує оформлення прав на землі, закріплені, зокрема, за наркоматом шляхів сполучення та водного транспорту і його органів в порядку, встановленому законодавством. Отже, вищевикладене свідчить про те, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування, а "План границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги", на який посилається позивач не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. Позивачем в підтвердження позовних вимог надано "План границ полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги 1962 року" та зазначено про те, що даний документ є проектно-технічною документацією та у розумінні ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією. Суд звертає увагу на те, що вказаний План не містить належних доказів затвердження у встановленому порядку та таких не надано позивачем. Таким чином, твердження позивача, що відповідно до раніше діючого законодавства не вимагалося проведення реєстрації землекористування не відповідає дійсності. Більше того, наявний у позивача «План полоси отвода линии Рудно-Подборци Львовской железной дороги 1962 р.» є лише одним із документів містобудівної документації, який виготовлявся з метою вчинення подальших дій для належного оформлення землекористування. Таким чином із вищенаведених правових норм, зокрема, ЗК УСРР від 29.11.1922 р., вбачається, що позивачу необхідно було отримати державний акт на право користування, як правовстановлюючий документ. Відтак, представлений план смуги відведення не є документом, що підтверджує право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом. Щодо доданої до позовної заяви копії податкової декларації з плати за землю ПАТ «Українська залізниця» земельних ділянок загальною площею 14,20 га, слід зазначити, що в ході дослідження представлених позивачем доказів не було встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 14,20 га та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку. Будь-яких доказів для з`ясування даного питання суду представлено не було. Крім того в обгрунтування своїх вимог позивач посилається також на те, що виготовлення та отримання державних актів на землю, їх реєстрація на час облаштування залізничного полотна і смуги відведення не передбачалися діючим на той час законодавством, що підтверджується посиланням на наведені в позовній заяві нормативні акти. З даного приводу суд вважав за необхідне зазначити, що такі посилання позивача містять лише «вирвані» з контексту законів чи підзаконних актів норми, які спростовуються змістом самих цих актів. Суд звернув увагу, що із Плану смуги відводу лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці Нестеровського району Львівської області вбачається, що такий є додатком до проекту № 197- Л, виконаний Дорожньою проектною конторою Південно-Західної залізниці Міністерства шляхів сполучення. З пояснювальної записки до даного плану вбачається, що такий складений у масштабі 1:5000 в адміністративних межах району та узгоджений зі старшим землевпорядником району і начальником дистанції колії. Виготовлений в 6 екземплярах, з яких один екземпляр- виконкому районної ради депутатів трудящих. Сам план погоджений старшим землевпорядником Нестеровського району, заступником начальника Підзамчівської дистанції колії, начальником Львівської дистанції захисних лісонасаджень. Наведене підтверджує, що План смуги відводу не був затверджений виконкомом Нестеровської районної ради, а тому є лише одним із документів містобудівної документації. Суд зазначив, що даний план не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, а містить лише умовне позначення «Межа смуги відводу», без позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення становить 20 метрів. Досліджуючи Акт обстеження земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами Акту обстеження земельної ділянки та доказів, що такі є працівниками ВП «Кам`янка Бузька дистанція колії», а їхні підписи не скріплені печаткою ВП «Кам`янка Бузька дистанція колії». Також, суд зауважив про розходження у даних щодо розміру земельної ділянки, якою користується позивач у Акті обстеження земельної ділянки та податковій декларації з плати за землю, оскільки у податковій декларації зазначено, що позивач користується земельною ділянкою площею 14,20 га, а у Акті обстеження земельної ділянки зазначено, що Позивач користується земельною ділянкою площею 17,1368 га, що вказує на розбіжності у площі земельної ділянки, якою користується позивач. При цьому суд звернув увагу, що такі документи були надані самим Позивачем. Досліджуючи податкову декларацію суд прийшов до висновку, що така не підтверджує позовні вимоги позивача, оскільки з такої неможливо встановити в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 14,20 га, за яку позивач сплачує земельний податок. З урахуванням вищевказаного, суд зробив висновок, що позивач без залучення уповноваженого суб`єкта самостійно встановив, що відповідач самовільно зайняла спірну земельну ділянку. Отже, посилання позивача на те, що частина земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача- фізичної особи, знаходиться в смузі відведення залізниці, є безпідставним та необґрунтованим. Усе вищевказане свідчить про те, що відповідачем- фізичною особою жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують. Позивачем не доведено порушення Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення. З огляду на наведені норми законодавства та долучені викопіювання суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення Малехівської сільської ради Жовківського району. Також, позивач зазначає про самовільне зайняття спірної земельної ділянки, посилається на те, що дана земельна ділянка відноситься до земель транспорту. Однак, суд не погоджується з твердженнями позивача, з огляду на наступне. Судом встановлено, що оскаржуваним рішенням Малехівської сільської ради Жовківського району відповідачу ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку. На підставі наведеного рішення останній видано державний акт про право власності, що спростовує твердження позивача про самовільне зайняття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Крім цього, позивач зазначає, що спірна земельна ділянка була передана у власність без погодження з позивачем, як суміжним землекористувачем, проекту відведення земельних ділянок, актів встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та без погодження на вилучення земельної ділянки з постійного користування позивача. Поряд з цим такі твердження Позивача спростовуються наступним. Суд зазначив, що за юридичною силою нормативні акти поділяються на закони та підзаконні акти. Закон є нормативно-правовим актом, який має вищу юридичну силу. Таким чином, твердження Позивача, що на підставі інструкцій та положень не передбачалось державної реєстрації та видачі залізниці правопідтверджуючих документів є незаконним, бо саме Кодекси мають вищу юридичну силу, а не положення та інструкції. Як встановлено під час розгляду справи, на час прийняття рішення Малехівською сільською радою право позивача на спірну земельну ділянку не підтверджувалося жодним правовстановлюючим документом. З огляду на наведене, станом на час прийняття спірного рішення Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області, спірна земельна не належала на праві користування позивачу, оскільки останній не оформив таке у відповідності до діючого тоді земельного законодавства. Також судом констатується, що при винесенні оскаржуваного рішення сільська рада діяла в межах наданих їй повноважень щодо розпорядження землями комунальної власності. Проте, позивач не навів обставин, за якими спірне рішення ради може бути визнано недійсним (незаконним), виходячи з приписів вищевказаної ст. 21 ЦК України. Як наслідок і не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання недійсним оспорюваного державного акта, скасування запису в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, які видані та зроблені на підставі оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування. Враховуючи вищенаведене, позивачем належно не обгрунтовано та не доведено порушення його прав відповідачами. Відтак, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також, практиці суду касаційної інстанції, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

01.08.2018 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулося в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області (правонаступником якої є Львівська міська рада), у якому просили:

- визнати незаконним та скасувати рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області 17 сесії 5 демократичного скликання від 27.02.2008 року №10 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним і скасувати Державний акт від 17.06.2010 року серії ЯИ № 173884 на право власностті на земельну ділянку, площею 0,0800 га, виданий ОСОБА_1 ;

- скасувати запис у Поземельній книзі щодо земельної ділянки за кадастровим номером :01:009:0052 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування;

- скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що під час інвентаризації земельної ділянки загальної площею 17,1368 га. Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Рудно-Підбірці «Укрзалізниця» виявлено, що в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 17 км. + 200 м. до 20 км. + 544 м. для забезпечення функціонування залізничного транспорту, у користуванні ПАТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" перебуває земельна ділянка смуги відведення, що на 20 км + 420 м. - 20 км. +435 м. перегону Рудно - Підбірці за ходом кілометрів на відстані 10 метрів з правої сторони від осі головної колії, при ширині смуги відведення Залізниці 20 м. від осі головної колії знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 , тоді як ширина смуги відведення залізниці на даному перегоні становить 20 м від осі головної колії. Зазначають, що вказана земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні ПАТ «Укрзалізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця». Право власності на земельну ділянку у відповідача виникло на підставі рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області 17 сесії 5 демократичного скликання від 27.02.2008 року № 10, відповідно до якого видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 173884 площею 0,0800 га. Згадане вище рішення Малехівської сільської ради та виданий на його підставі державний акт вважають незаконними та такими, що порушують право залізниці на постійне користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, а відтак такими, що підлягають скасуванню. Вказують, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж відповідно до закону. Також, про те, що спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту» свідчить «План полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги» від 1962 року та відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Стверджують, що відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року). Вважають, що відповідач Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області під час прийняття оскаржуваного рішення порушила також норми ч. 4 ст. 84 ЗК України, який зазначає, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Майно залізниці є державною власністю і закріплене за нею на праві повного господарського відання, а отже вважають, що Малехівська сільська рада не мала правових підстав приймати оспорюване рішення, порушуючи право землекористування залізниці. Зазначають, що залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Вказують, що згідно пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в районі, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року № 258, Управління здійснює ведення державного земельного кадастру та отримує інформацію про відведення земельних ділянок, здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, здійснює ведення Поземельних книг та їх зберігання, бере участь у погодженні документації із землеустрою. А відтак вважають, що скасування запису в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю повинно здійснюватися Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору дарування від 24.03.1995 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 54).

Згідно дублікату реєстраційного посвідчення №553 від 31.03.1997 року, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 (55А) вцілому зареєстрований за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі договору дарування (Т1 а.с.53).

Згідно витягу з погосподарської книги №2 за 1955-1957 роки Дублянської сільської ради, с. Малехів, Брюховицького району, Львівської області, за домогосподарством на АДРЕСА_1 в погосподарській книзі №2 1855-1957р.р., особистий рахунок № НОМЕР_1 , с. 137 міститься наступна інформації:

«Прізвище, ім`я, по батькові голови сім`ї ОСОБА_3 , 1907 р.н.

Адреса господарства с. Малехів, перебуває в колгоспі ім. Б.Хмельницького.

Розділ.2. Будівлі, що знаходяться в особистій власності господарства:

Жилий будинок 1929 року забудови.

Розділ 3. Земля, що знаходить в особистому кристуванні господарства:

Всього землі 0,25 га, під будівлями 0,01 га, під жилими 0,01 га.». (Т1а.с. 56).

Згідно довідки виданої виконачим комітетом Малехівської сільської ради Жовківського району, Львівської області ОСОБА_1 №1826/02-19 від 07.11.2018 року, згідно книги обліку сплати земельного податку за використання землі на території Малехівської сільської ради, за користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , площею 0,0800 га, сплачено земельний податок за періоди з 1997р. до 2018р.

Згідно рішення № 10 XVII сесії 5 демократичного скликання Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.02.2008 року "Про безкоштовну передачу у приватну власність земельних ділянок для ОЖБ, ГС та ОСГ громадянам згідно поданих заяв", вирішено передати ОСОБА_1 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 .

Із копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 173884 вбачається, що такий видано ОСОБА_1 на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Малехівської сільської ради від 27.02.2008 року № 10 та вона є власником земельної ділянки площею 0,0800 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в с. Малехів, Жовківського району Львівської області. Цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до довідки Малехівської сільської ради Жовківського району від 06.09.2018р. року № 1448/02-19, дорога на АДРЕСА_1 перебуває на балансі Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області. У 2015 році на замовлення Малехівської сільської ради та на підставі проєктної документації, щодо якої видано експертний звіт філії ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА» у Львівській області від 02 квітня 2015 року № 14-0389- 15, проведено капітальний ремонт дороги комунальної власності на АДРЕСА_1 за рахунок бюджету с. Малехів на загальну суму 1 137 390 грн.

Згідно акту обстеження земельної ділянки вбачається, що комісією в складі головного інженера виробничого підрозділу "Кам`янка-Бузька дистанція колії" ОСОБА_4 , інженера-землевпорядника ОСОБА_5 , старшого шляхового майстра ОСОБА_6 здійснено обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Малехівської сільської ради, де в межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області на 20 км + 420 м 20 км + 435 м за напрямком Рудно - Підбірці (права сторона по ходу кілометрів) в смузі відведення залізниці поблизу залізничного полотна на відстані 10 м. від осі головної колії знаходиться земельна ділянка гр. ОСОБА_1 , на якій знаходиться сітчаста огорожа, що огороджує присадибну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 84 Земельного кодексу України (далі

ЗК України) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 Земельного Кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями

і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного

і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням статті 68 ЗК України.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15-ц, Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц (провадження № 61-1366св18).

Статтями 1, 4 Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого

07 лютого 1933 року Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в тому числі і залізничному), визнавалися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.

Вказане Положення діяло до набрання чинності Постанови Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року № 24 «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту».

Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року передбачалося, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.

Разом з тим вимог щодо виготовлення та отримання державного акта законодавством не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР

від 15 грудня 1928 року.

Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року (в редакції

від 08 липня 1970 року), постановою Верховної ради Української РСР

від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року» (далі Постанова № 562) право Залізниці на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалося.

Згідно з пунктом 5 Постанови № 562 громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування.

Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року

№ 563-ХІІ «Про земельну реформу» (із змінами та доповненнями) визначено,

що землекористувачі повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею.

Вказаний пункт постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня

1990 року визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), а отже відсутня вимога закону щодо обов`язкового виготовлення Залізницею державного акта на право користування земельною ділянкою.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів

на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його уже визначено законом.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах

від 19 лютого 2020 року (справа № 466/1058/15ц, провадження № 61-23268св18), від 15 жовтня 2020 року (справа № 466/6682/14-ц, провадження № 61-1957св19).

Враховуючи зазначене, наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Разом з тим при вирішенні питання чи відноситься належна ОСОБА_1 земельна ділянка до земель залізничного транспорту або чи накладається частина цієї ділянки на землі залізниці суди з урахуванням положень частини першої статті 23 Закону України «Про транспорт» та статті 68 ЗК України мають на підставі поданих сторонами доказів перевірити який саме правовий статус має спірна земельна ділянка, чи відноситься вона до смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Так, при зверненні з позовом АТ «Укрзалізниця» посилалося на те, що на частині смуги відведення виявлено перетин (накладення) земельної ділянки ОСОБА_1 , яка накладається на смугу відведення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316, статтями 317, 319 ЦК України передбачено,

що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема

із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає

із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Положеннями статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян

та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка була закріплена за домогосподарством на АДРЕСА_1 ще до побудови залізниці в 1962 році (принаймні з 1929 року часу побудови жотлового будинку на цій ділянці) та на час будівництва житлового будинку не відносилася до земель транспорту, а в установленому законом порядку була відчужена органом місцевого самоврядування.

Окрім цього, дорога на АДРЕСА_1 перебуває на балансі Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, і ця дорога відмежовує земельну ділянку ОСОБА_1 від залізничного полотна.

Колегія суддів звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення прав чи охоронюваних законом інтересів АТ «Укрзалізниця» відповіачем та, зокрема, передачею їй у приватну власність спірної ділянки, яка була закріплена за належним їй на даний час будинковолодінням задовго до будівництва залізниці, суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність вимог АТ «Укрзалізниця» з огляду на недоведеність порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Вказані висновки також відповідають практиці Верховного Суду у ряді справ з подібними правовідносинами, а саме у постановах від 19.05.2022 року у справі №444/2317/18, від 04.11.2021р. у справі №444/2319/18, від 17.11.2021р. у справі №444/2195/18, від 24.11.2021р. у справі №444/2305/18, від 17.02.2022р. у справі №444/2192/18, від 03.05.2022р. у справі №444/1949/16-ц.

Посилання позивача на практику суду касаційної інсатнції слід вважати помилковими, оскільки така практика стосується інших правовідносин, відмінних від тих, які виникли між сторонами у даній справі та не може бути взята до уваги судом апеяційної інстанції на відміну від вказаної вище.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра