Справа № 2-481/2000 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/2422/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколота Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , на дії державного виконавця, заінтересована особа в.о. начальника Франківського ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ (м. Львів) Макухіна Ірина Вікторівна, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії в.о. начальника Франківського ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ (м. Львів) Макухіна Ірина Вікторівна, у якій просив зобов`язати відновити виконавче провадження з примусового виконання рішення Франківського районного суду м. Львова у справі №2-281 за 2000 рік та одночасно видати дублікат виконавчого листа.

Обґрунтовуючи скаргу покликався на те, що на примусовому виконанні у Франківському ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ (м. Львів) знаходилось рішення Франківського районного суду м. Львова у справі №2-281 від 01 лютого 2000 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 05 червня 1998 року та моральної шкоди. 06 вересня 2019 року державним виконавцем його було повідомлено про неможливість виконання рішення, оскільки матеріали виконавчого провадження та відомості про його справу у виконавчій службі відсутні. У зв`язку з цим, він звернувся до державного виконавця відновити виконавче провадження, однак, на час звернення до суду зі скаргою жодної відповіді від виконавця не отримав. Вказані дії державного виконавця вважає неправомірними, а тому просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії державного виконавця, заінтересована особа в.о. начальника Франківського ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ (м. Львів) Макухіна Ірина Вікторівна відмовлено.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги судової практики розгляду аналогічних справ на предмет відновлення виконавчого провадження по причині втрати виконавчого листа .

Вказує також, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що сторони були належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, однак вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки він не був належним чином повідомлений про дату судового засідання.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях Франківського ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ (м. Львів) не вбачається порушення прав ОСОБА_1 під час надання відповіді про хід виконавчого провадження.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі №2-281 від 01 лютого 2000 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 05.06.1998, моральну шкоди та державне мито, а всього 8191,40 грн.

Відповідно до листа в.о. начальника Франківського ВДВС м. Львова ЗМУ МЮ (м.Львів) Лавришин М.М. від 06.09.2019, ОСОБА_1 повідомлено про відсутність в єдиному реєстрі виконавчих проваджень та автоматизованій системі виконавчих проваджень з примусового виконання рішення Франківського районного суду м. Львова у справі №2-281.

Разом з тим, листом заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області Департаменту державної виконавчої служби Державної виконавчої служби Львівської області від 14 лютого 2006 року повідомлено, що проведеною перевіркою встановлено, що у державній виконавчій службі у Франківському районі м. Львова перебуває на виконанні виконавчий лист № 2-481, виданий 29 березня 2000 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8191,40 грн.

12 грудня 2000 року розпорядженням державного виконавця відділу ДВС Франківського районного управління юстиції у м. Львові виконавчий документ скеровано за місцем праці боржника до бухгалтерії фірми «Сав-Сервіс» Проктер енд гембл».

Перевіркою бухгалтерії фірми «Сав-Сервіс» Проктер енд гембл» встановлено, що виконавчий лист № 2-481, виданий 29 березня 2000 року Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Семенистого 8191,40 грн. бухгалтером фірми «Сав-Сервіс» Проктер енд гембл» повернуто до ДВС у Шевченківському районі м. Львова. За наслідками проведеної перевірки до посадових осіб фірми «Сав-Сервіс» Проктер енд гембл», винних у втраті виконавчого документа, застосовано санкції, передбачені ст. 88 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із втратою виконавчого документа при пересилці державним виконавцем скеровано подання до місцевого суду Франківського району м. Львова про видачу дубліката вищевказаного виконавчого документа.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Case of Immobiliare Saffi v. Italy ) наголошував, що право на звернення до суду, гарантовано статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у виконавчому провадженні.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що п. 1 ст. 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд , одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право було б ізольованим, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (п. 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» ( Case of Hornsbyv. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 5 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, однак дане право було б ізольованим, якщо допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали чинності. Тлумачення ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06 жовтня 2011 міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для законного сподівання на виплату такої заборгованості і становить майно цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у правомірне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15 жовтня 2009 року).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що права ОСОБА_1 не порушені та вважає, що скаргу в частині вимоги про зобов`язання Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова відновити виконавче провадження за рішенням Франківського районного суду м. Львова по справі № 2-281 за 2000 рік слід задовольнити.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимога про зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Львівській області Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова видати дублікат виконавчого листа не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 17.4 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, видача дублікату виконавчого листа належить до компетенції суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, а не до органів виконавчої влади.

За таких обставин, у задоволенні скарги в частині вимоги про зобов`язання Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова видати дублікат виконавчого листа слід відмовити.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що скаржник не позбавлений можливості звернутися із вимогою про видачу дублікату виконавчого листа до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 376.ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відновити виконання виконавчого листа № 2-481, виданого 29 березня 2000 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8191,40 грн.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.