Справа № 344/5444/17
Провадження № 22-ц/4808/34/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Пацаган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Пастернак І.А. 1 грудня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 10 грудня 2020 року, у справі за позовом Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року КП «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.02.2016 року близько 09 год. 25 хв. на перехресті вулиць Вовчинецька та Івасюка в м. Івано-Франківську ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , допустила зіткнення із автомобілем Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» марки «Пежо Боксер», д.н.з. НОМЕР_2 . Так, ОСОБА_1 , рухаючись по вулиці Вовчинецькій зі сторони с. Вовчинці та під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Івасюка, яке регульоване світлофором, помітила на світлофорі зелене світло. Не впевнившись у безпеці подальшого руху, вона продовжила їхати прямо та посеред перехрестя допустила зіткнення з автомобілем «Пежо Боксер», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок вказаного зіткнення автомобіль марки «Опель Вектра» відкинуло в сторону та він зіткнувся із маршрутним автобусом №32 марки БАЗ «Еталон», д.н.з. НОМЕР_3 , який стояв на перехресті із вулиці Івасюка, оскільки для транспортних засобів із даної вулиці на світлофорі горіло червоне світло. Свідком цих подій була пасажир автобуса ОСОБА_2 , котра підтвердила, що карета швидкої медичної допомоги рухалася на червоне світло світлофора, однак на ній горіли проблискові маячки та було увімкнено сигнал попередження.

Дані обставини містяться в постанові про закриття кримінального провадження від 12.07.2016 року. Досудовим слідством також встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ПДР України зі сторони водія ОСОБА_1 . Однак згідно листа Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську ОСОБА_1 відсутня по місцю проживання та перебуває за кордоном в Республіці Польща, скласти відносно неї протокол про адміністративне правопорушення не представлялося можливим.

Таким чином відповідач не була притягнута до адміністративної відповідальності. Однак, незважаючи на відсутність понесеного нею адміністративного покарання, вважають, що вина відповідача може бути доведена в порядку цивільного процесуального законодавства з метою відшкодування заподіяних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля «Пежо Боксер», що становить 74255,40 грн.

Просили визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні ДТП, що трапилася 16.02.2016 року на перехресті вулиць Вовчинецька та Івасюка в м. Івано-Франківську; стягнути з ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» в користь КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» заподіяну майнову шкоду в розмірі 49490 грн. в межах ліміту страхової відповідальності та з ОСОБА_1 24765,4 грн. заподіяної майнової шкоди, непокритої страховим відшкодуванням, а також судові витрати.

23.11.2017 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Зазначила, що постанова про закриття кримінального провадження №0000628 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення від 12.07.2016 року, на яку посилався позивач за первісним позовом, скасована 09.08.2017 року постановою керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури. 03.11.2017 року начальником відділення СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції Бакай В.В. була винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000628, якою встановлено, що згідно з моменту виникнення небезпеки для руху, причиною настання даної ДТП з технічної точки зору були обставини, пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , вимогам п. 3.1 ПДР України.

Також відповідно до Висновку експертного дослідження №09/17-4 від 20.04.2016 року при заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не мала технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем марки «Peugeot Boxer» під керуванням ОСОБА_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , з моменту виникнення небезпеки руху. Водій автомобіля марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , повинен був керуватися вимогами п. 3.1 ПДР України та перед виїздом на рівнозначне перехрестя при увімкненому червоному сигналі світлофора мав переконатися, що інші учасники дорожнього руху, які виїжджали на дане перехрестя на зелений сигнал світлофора, надають оперативному транспортному засобу перевагу у подальшому русі.

Тому вважає, що саме водій автомобіля марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , є винним у настанні даної ДТП.

Просила стягнути з Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 52624,69 грн., а також 20000,00 грн. моральної шкоди та 1500,00 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку.

Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 04.06.2018 року провадження у справі за позовом Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» до ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, закрито; об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/5444/17, провадження №2/344/812/18 за позовом Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, і цивільну справу №344/15749/17, провадження №2/344/1766/18 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.12.2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача Комунальне некомерційне підприємство «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.12.2020 року в задоволенні позову Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволено частково. Стягнуто з Комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 52624 грн. 69 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 741 грн. 25 коп. витрат по оплаті судового збору та 1500 грн. 00 коп. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку. В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» подало апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зазначає, що суд своє рішення мотивує Висновком експертного дослідження №09/17-4 від 20.04.2016 року, в якому зазначено, що причиною настання ДПТ з технічної точки зору були обставини, пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля марки «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради», вимогам п. 3.1 ПДР України. Однак на необхідні питання стосовно дій водія автомобіля марки «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , експерт відповіді не надавав, тому такий висновок є недостовірним доказом. Вказує, що позивачем в судовому засіданні заявлялося клопотання про призначення повторного експертного дослідження, однак таке залишене судом поза увагою.

Також зазначає, що дана ДТП трапилась 16.02.2016 року, а складання висновку про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ №50/60/17, експертом ОСОБА_7 виконано 04.07.2017 року, що викликає сумнів у неупередженості експерта при проведенні оцінки та вартості ремонту. Крім того згідно цього висновку вартість відновлювальних робіт складає 52624,69 грн., в той час як вартість самого автомобіля 100685,27 грн., що вказує на зазначення вартості деталей по завищених цінах.

Вказує і на те, що водія транспортного засобу марки «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , винним у вчиненні ДТП визнано не було, а тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 . В судовому рішенні відсутні дані про те, в чому полягає невідповідність дій водія даного ТЗ вимогам п. 3.1 ПДР України.

Зазначає, що 26.12.2018 року Івано-Франківською місцевою прокуратурою скасована постанова начальника відділення СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Бакая В.В. від 03.11.2017 року про закриття кримінального провадження і матеріали направлені для подальшого досудового розслідування. А тому посилання в судовому рішенні на таку постанову є безпідставними.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 01.12.2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позов КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Сковронський В.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що посилання апелянта на неповноту Висновку експерта №09/17-4 від 20.04.2016 року не заслуговують на увагу, оскільки КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» не заявляло клопотань про виклик та допит експерта у суді, а клопотання про проведення експертизи було заявлено тільки в 2020 році на стадії дослідження письмових доказів. Крім того таке дослідження було проведено кваліфікованим експертом. Також вважає, що апелянт безпідставно посилається на скасування постанови слідчого від 03.11.2017 року, оскільки жодних доказів з даного приводу ним не подавалось. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник апелянта не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Сковронський В.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні первісного позову та задоволення вимог зустрічного позову, то апеляційним судом дане рішення переглядається лише в цій частині.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2016 року близько 09 год. 30 хв. на перехресті вулиць Вовчинецька та Івасюка в м. Івано-Франківську сталася ДТП за участю автомобіля марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля станції швидкої медичної допомоги м. Івано-Франківська марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 . Внаслідок даного ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою начальника відділення СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області старшого лейтенанта поліції Бакая В.В. від 12.07.2016 року було встановлено, що дана транспортна пригода відбулася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України зі сторони водія ОСОБА_1 . Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000628 від 17.02.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Копію даної постанови направлено начальнику Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (т. 1, а.с. 7, 11).

Згідно копії повідомлення Департаменту патрульної поліції УПП в м. Івано-Франківську №3085/41/20/01-2016 від 25.08.2016 року копію постанови про закриття кримінального провадження та матеріалів кримінального провадження №0000628 від 17.02.2016 року повернуто без виконання у зв`язку із закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП. Проінформовано, що ОСОБА_1 відсутня по місцю проживання та перебуває за межами території України в Республіці Польща по даний час, у зв`язку з чим скласти відносно неї протокол про адміністративне правопорушення не представляється можливим (т. 1, а.с. 12).

Постановою Івано-Франківської місцевої прокуратури від 09.08.2017 року постанову начальника відділення СВ Івано-Франківського ГУ НП в Івано-Франківській області від 12.07.2016 року про закриття кримінального провадження №0000628 скасовано, оскільки таке рішення було прийнято без всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Зокрема, не було опитано з приводу ДТП осіб, які знаходились у автомобілі станції швидкої медичної допомоги та отримали внаслідок ДТП тілесні ушкодження, не призначено інженерно-транспортну експертизу та не здійснено інших необхідних слідчих дій для встановлення винуватця ДТП. Матеріали кримінального провадження направлено начальнику СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області для організації проведення досудового розслідування (т. 2, а.с. 8).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Висновку експертного дослідження №09/17-4 від 20.04.2016 року, складеного судовим експертом Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Солоджуком В.М. на замовлення адвоката ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , при заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не мала технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , з моменту виникнення небезпеки для руху. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинна була керуватися вимогами пунктів 3.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, тобто із технічної точки зору мала б рухатися даною ділянкою дороги зі швидкістю, яка не перевищує 60 км/год, а з моменту об`єктивної можливості виявити на регульованому перехресті автомобіль марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу для забезпечення безперешкодного проїзду транспортного засобу з увімкненими проблисковими маячками. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , повинен був керуватися вимогами пункту 3.1 Правил дорожнього руху України, тобто перед виїздом на рівнозначне перехрестя при увімкненому червоному сигналі світлофора переконатися, що інші учасники дорожнього руху, які виїжджали на дане перехрестя на зелений сигнал світлофора, надають оперативному транспортному засобу перевагу у подальшому русі. Невідповідність дій водія автомобіля швидкої медичної допомоги марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , вимогам п. 3.1 ПДР України перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП. При заданому комплексі вихідних даних з моменту виникнення небезпеки для руху причиною настання даної ДТП з технічної точки зору були обставини, пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля марки «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , вимогам п. 3.1 ПДР України (т. 2, а.с. 10-14).

03.11.2017 року начальником відділення СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області старшим лейтенантом поліції Бакаєм В.В. з посиланням на вищевказаний Висновок експертного дослідження №09/17-4 від 20.04.2016 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000628 від 17.02.2016 року у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (т. 2, а.с. 9).

Згідно копії Звіту №13/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 27.03.2017 року, складеного СОД ПП ОСОБА_6 на замовлення КЗ «ІФОЦЕМДТАМК», вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, заподіяного власнику ТЗ - «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП складає 74225,40 грн. (т. 1, а.с. 13-44).

Відповідно до копії Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №50/06/17 від 04.07.2017 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі «Методики» п. 8.2а становить 100685,27 грн.; вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу - 52624,69 грн. (т. 2, а.с. 18-39).

За складання вищевказаного Звіту про оцінку вартості матеріального збитку та калькуляції відновлювального ремонту ОСОБА_1 сплачено 1500,00 грн. (т. 2, а.с. 105-106).

Згідно копії Полісу №АІ/5735399 від 24.04.2015 року станом на момент ДТП автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований в ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (т. 1, а.с. 8, 102).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Аналіз положень вказаних статей дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вини особи, яка завдала шкоду.

З огляду на вищезазначені обставини та матеріали справи суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що причиною даної ДТП була невідповідність дій водія позивача, а тому вимоги первісного позову до задоволення не підлягають.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, представник позивача зазначав, що постанова начальника відділення СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області старшого лейтенанта поліції Бакая В.В. від 03.11.2017 року про закриття кримінального провадження №0000628 від 17.02.2016 року, на яку посилався місцевий суд в оскаржуваному рішенні, скасована постановою Івано-Франківської місцевої прокуратури від 26.12.2018 року.

Разом з тим, як вбачається з вищевказаної постанови від 26.12.2018 року, така мотивована неповнотою проведення слідчих (розшукових) дій по даній справі. Зокрема зазначено, що не було допитано з приводу даної ДТП осіб, які перебували в обох автомобілях, не призначено судово-медичну експертизу, у зв`язку з чим не встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених в результаті ДТП (т. 2, а.с. 153).

Апеляційним судом витребувано в Івано-Франківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області інформацію про стан розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000628 від 17.02.2016 року, та встановлено, що постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Мельничука В.П. від 31.05.2019 року дане кримінальне провадження закрито у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки у потерпілих виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких, в той час як обов`язковою ознакою об`єктивної сторони ст. 286 КК України являється мінімум середньої тяжкості тілесні ушкодження, спричинені потерпілому (т. 2, а.с. 169-170).

Отже вищевказані постанови не змінюють обставин щодо причин та винуватця ДТП, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними.

Посилання апелянта на те, що водія транспортного засобу марки «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , винним у вчиненні ДТП визнано не було, а тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 , також є необґрунтованими.

Так, в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 2 червня 2021 року у справі №447/1403/19 (провадження №61-1635св21), зазначено, зокрема, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Роз`яснення аналогічного змісту містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

У другому абзаці пункту 4 вказаної постанови судам також роз`яснено, що відсутність складу злочину не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року у справі №328/2750/18, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Вказане свідчить, що суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Схожий за змістом висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17.

Таким чином судом першої інстанції вірно вирішено питання про відшкодування шкоди, завданої відповідачу, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про порушення водієм позивача Правил дорожнього руху.

Що стосується тверджень апелянта про те, що у Висновку експертного дослідження №09/17-4 від 20.04.2016 року експерт не давав відповіді на необхідні питання стосовно дій водія транспортного засобу марки «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а судом залишене поза увагою його клопотання про призначення повторного експертного дослідження, то такі спростовуються вказаним Висновком, в якому зазначено про невідповідність дій даного водія вимогам п. 3.1 ПДР України. Також судом першої інстанції у відповідній ухвалі вказано обґрунтування відмови у призначенні автотехнічної експертизи. В суді апеляційної інстанції представник позивача таких клопотань не заявляв.

Посилання на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №50/06/17 від 04.07.2017 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_1 , оскільки дана ДТП трапилась 16.02.2016 року, а висновок складено 04.07.2017 року, також не заслуговують на увагу. Із вказаного Звіту вбачається, що він складений 04.07.2017 року, однак оцінка проведена експертом станом на 16.02.2016 року, дата огляду згідно Акту огляду КТЗ - 02.03.2016 року (т. 2, а.с. 18, 24, зворот). Також стороною позивача не доведено, що зазначена в звіті вартість деталей завищена.

Отже суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення матеріального збитку з позивача на користь відповідача, а також понесених ним витрат на проведення оцінки вартості такого збитку.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент ДТП 16.02.2016 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», що підтверджується копією Поліса №АЕ/4112354 від 08.05.2015 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 50000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. (т. 2, а.с. 178).

09.03.2016 року листом №215 УПП НП в м. Івано-Франківську скеровано ПрАТ «СК «УНІКА» Довідку №85721965 про дорожньо-транспортну пригоду 16.02.2016 року (т. 2, а.с. 179-180).

Як зазначено в листі ПрАТ «СК «УНІКА» №2841 від 21.04.2017 року, адресованому КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», згідно Довідки №85721965 про дорожньо-транспортну пригоду, ДТП 16.02.2016 року сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 . Відносно водія ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом «Peugeot Boxer», д.н.з. НОМЕР_2 , в законному порядку не встановлено складу адміністративного правопорушення (суб`єктивної та об`єктивної його сторін), цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого автомобіля не виникає, відповідно у страховика немає правових підстав для виплати страхового відшкодування. Рекомендовано звернутися в страхову компанію винуватця ДТП ( ОСОБА_1 ) - ТДВ «СТДВ «Глобус» (т. 2, а.с. 174).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 року у справі №753/5293/16-ц (провадження №14-310цс18), від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21.03.2019 року у справі №758/16132/16-ц (провадження №61-30263св18), від 01.07.2019 року у справі №513/1275/14-ц (провадження №61-22420св18) та від 05.02.2020 року у справі №748/1893/18 (провадження №61-11557св19).

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України).

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №752/16797/14-ц (провадження №14-80цс19).

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.

Вказане також викладено в постанові Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі №754/5626/19 (провадження №61-2061св20).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Як зазначено в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20), з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що ПрАТ «СК «УНІКА» (страховик КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду від 16.02.2016 року.

Однак відповідач ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування до даного страховика не зверталась, відповідно не реалізувала своє право на відшкодування шкоди, яка підлягала б стягненню зі страховика у межах страхового ліміту.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що з Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» підлягають стягненню 2624,69 грн., які складають різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яке відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний був сплатити страховик у разі звернення до нього потерпілої із заявою.

Наведеного суд першої інстанції не врахував.

Також місцевим судом невірно визначено суму судового збору, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому оскаржуване рішення в частині стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та судового збору слід змінити, стягнувши 2624,69 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 26,25 грн. судового збору.

В решті задоволених вимог зустрічного позову та відмови в задоволенні вимог первісного позову рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» 2170,82 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 1 грудня 2020 року в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та судового збору змінити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» (ідентифікаційний код 38554360, м. Івано-Франківськ, вул. Софіївка, 39, 76009) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) 2624 (дві тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 69 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 26 (двадцять шість) грн. 25 коп. судового збору.

В решті задоволених вимог зустрічного позову та відмови в задоволенні вимог первісного позову рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» (ідентифікаційний код 38554360, м. Івано-Франківськ, вул. Софіївка, 39, 76009) 2170 (дві тисячі сто сімдесят) грн. 82 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 квітня 2022 року.