Ухвала

Іменем України

15 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 705/3855/20

провадження № 61-3181ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу Державного підприємства «Уманське лісове господарство» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства (далі - ДП) «Уманське лісове господарство», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу..

Позов обґрунтував тим, що з 1989 року працював у ДП «Уманське лісове господарство» на різних посадах, має стаж роботи у галузі лісового господарства понад 30 років.

Із липня 2015 року обіймав посаду лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство».

Наказом від 10 вересня 2020 року № 143-к директор ДП «Уманське лісове господарство» звільнив його із посади за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором.

Підставою для його звільнення слугували накази від 01 вересня 2020 року: № 255-аг та № 256-аг, а також згода профспілкового комітету; рішення колегії Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09 вересня 2020 року.

Зазначав, що він мав бути звільнений за проступок, вчинений після отриманих доган, а не за раніше оголошені догани, які вже самі по собі є самостійним стягненням (як вид відповідальності).

Вказав, що ДП «Уманське лісове господарство» порушило право на працю у зв`язку із незаконним звільненням, а тому просив суд: визнати недійсними та скасувати накази від 01 вересня 2020 року: № 255-аг, № 256-аг; визнати недійсним та скасувати наказ від 10 вересня 2020 року № 143-к; поновити на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство»; стягнути з ДП «Уманське лісове господарство» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі на дату винесення рішення; стягнути з ДП «Уманське лісове господарство» моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням від 30 грудня 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області позов задовольнив частково.

Визнав незаконним та скасував накази від 01 вересня 2020 року № 255-аг та 256-аг про оголошення ОСОБА_1 догани

Визнав незаконним та скасував наказ від 10 вересня 2020 року № 143-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Потаського лісництва.

Поновив ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство».

Стягнув з ДП «Уманське лісове господарство» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу 95 482, 14 грн.

Стягнув з ДП «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 5 000,00 грн.

На користь держави стягнув з ДП «Уманське лісове господарство» судовий збір 1 681,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийняті роботодавцем із порушенням передбаченого законом порядку, зазначив, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження систематичності невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу з відповідача, місцевий суд врахував довідку від 16 вересня 2020 року № 840, видану ДП «Уманське лісове господарство», та вважав, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1 224,13 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, тому ОСОБА_1 має право на її відшкодування.

Додатковим рішенням від 05 лютого 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської вніс доповнення до резолютивної частини рішення, у якій зазначив дату поновлення ОСОБА_1 на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство» - з 10 вересня 2020 року.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд виходив із того, що при постановленні рішення від 30 грудня 2020 року не зазначив дату, з якої ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді лісничого Потаського лісництва ДП «Уманське лісове господарство».

Постановою від 14 квітня 2021 року Черкаський апеляційний суд апеляційну скаргу ДП «Уманське лісове господарство» залишив без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що місцевий суд ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги та правильність висновків суду першої інстанції щодо наслідків вирішення спору не спростовують.

Постановою від 22 вересня 2021 року Верховний Суд постанову Черкаського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року скасував, а справу передав до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Відповідно до частини 5 статті 411 ЦПК України суд апеляційної інстанції врахував висновок суду касаційної інстанції під час нового розгляду справи.

Постановою від 25 січня 2022 року Черкаський апеляційний суд рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року в частині визнання незаконними та скасування наказів від 01 вересня 2020 року № 255-аг та 256-аг про оголошення ОСОБА_1 догани та стягнення з ДП «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за посадою лісничого Потаського лісництва у розмірі 95 482,14 грн, скасував.

У цій частині прийняв нове рішення та відмовив у позові.

Змінив мотивувальну частину рішення місцевого суду в частині визнання та скасування наказу від 10 вересня 2020 року № 143-к, виклавши в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Стягнув з ДП «Уманське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 50 885,64 грн, з відрахуванням з цієї суми при її виплаті належних до сплаті податків та обов`язкових платежів.

Приймаючи рішення суд апеляційної інстанції вважав обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправомірного застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани та звільнення до порушень посадових обов`язків, встановлених наказами від 01 вересня 2020 року № 255-аг та № 256-аг, які видані з урахуванням наказів від 25 травня 2020 року № 173-аг та від 26 травня 2020 року № 174-аг.

Доказів порушення ОСОБА_1 посадових обов`язків після притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани вказаними наказами, матеріали справи не містять, тому відповідачем незаконно застосовано щодо ОСОБА_1 одночасно два види дисциплінарної відповідальності.

Стягуючи з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу суд апеляційної інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до пункту 3 розділу 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у квітні 2022 року, ДП «Уманське лісове господарство» просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 у повному обсязі.

Підставами касаційного оскарження ДП «Уманське лісове господарство» зазначає неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2018 року у справі № 700/63/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц, від 18 липня 2019 року № 456/2368/16, від 26 червня 2018 року, 714/395/17, від 03 липня 2019 року у справі № 161/6283/16-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 465/6964/15-ц .

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Суди встановили, що відповідно до наказу ДП «Уманське лісове господарство» від 22 січня 2020 року № 31-аг «Про проведення огляду місць заготівлі деревини» закріплені за підрозділами окремі спеціалісти.

Відповідно до наказу від 25 травня 2020 року № 173-аг ДП «Уманське лісове господарство» при аналізі книги рубок формування і оздоровлення лісів, виявило, що деякими підрозділами не виконані пункти 1, 2 наказу від 22 січня 2020 року № 31-аг по інформуванню на електронну адресу про закінчення заготовки і подальше складання актів огляду місць заготівлі деревини.

Наказом № 255-аг від 01 вересня 2020 року за невиконання пункту 1 наказу ДП «Уманське лісове господарство» від 22 січня 2020 року № 31-аг та наказу № 173-аг від 25 травня 2020 року ДП «Уманське лісове господарство» оголосило догану ОСОБА_1 .

Позивач з 21 травня 2020 року до 31 серпня 2020 року перебував у щорічній відпустці та на лікарняному.

Наказом від 10 вересня 2020 року № 143-к ОСОБА_1 відповідач звільнив з посади лісничого Потаського лісництва на підставі наказів від 01 вересня 2020 року № 255-аг та № 256-аг.

ОСОБА_1 оголошено догану і поставлено питання про відповідність займаній посаді за неналежну організацію з проведення робіт по відмежуванню лісосік, визначених в пункті 3.1. та відведення лісосік з порушенням пунктів 4.5, 4.6 «Методичних вказівок з ведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Держкомлісгоспу», затверджених наказом Державного комітету лісового господарства України від 22 листопада 2010 року № 508, що стало наслідком незадовільного виконання робіт з відведення і таксації лісосік та розходження даних перевірки більше, ніж на 10 % по ліквідному запасу на лісосіці та 15 % по діловій деревині, чим порушено вимоги вказаних Методичних вказівок, та за систематичне невиконання пунктів 3.4, 3.18 посадової інструкції лісничого щодо не проведення оглядів місць рубань і заготовленої деревини та іншої продукції, послаблення контролю за охороною лісів від самовільних рубок, що стало за можливе вчинення невстановленими особами на території Потаського лісництва протягом року, незаконних рубок, чим підприємству завдано збитків на загальну суму 1 900 000,00 грн, а також на підставі наказу від 26 травня 2020 року № 174-аг.

ОСОБА_1 накази № 173-аг від 25 травня 2020 року та № 174-аг від 26 травня 2020 року не оскаржив.

Місцевий суд встановив, що із наказами № 173-аг від 25 травня 2020 року та № 174-аг від 26 травня 2020 року ОСОБА_1 ознайомився 01 вересня 2020 року, а також із наказами № 255-аг та № 256-аг, про що свідчить його підпис, та вказав про незгоду із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення.

Суди встановили, що накази № 255-аг та 256-аг від 01 вересня 2020 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани винесені ДП «Уманське лісове господарство» відповідно до чинного законодавства.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог щодо скасування наказів від 01 вересня 2020 року № 255-аг та № 256-аг, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що накази про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани винесені відповідачем відповідно до чинного законодавства.

Однак суд апеляційної інстанції у постанові від 25 січня 2020 року не погодився із висновком місцевого суду щодо неправомірності наказу від 10 вересня 2020 року №ДП 143-к, тим самим врахував норми матеріального права щодо правила і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, суд апеляційної інстанції врахував постанову Верховного Суду від 22 вересня 2021 року, якою справу було передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу № 143-к від 10 вересня 2020 року суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з відсутністю доказів порушення позивачем посадових обов`язків після притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством, і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконне звільнення ОСОБА_1 та про поновлення його на роботі.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із розміру середнього заробітку ОСОБА_1 .

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку складає 652, 38 грн.

А тому, розмір середнього заробітку, що підлягав стягненню з відповідача за період з 10 вересня 2020 року до 30 грудня 2020 року 50 885,64 грн.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2018 року у справі № 700/63/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц, від 18 липня 2019 року № 456/2368/16, від 26 червня 2018 року, 714/395/17, від 03 липня 2019 року у справі № 161/6283/16-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 465/6964/15-ц, є безпідставними, оскільки застосування цих норм права у справі, що переглядається не суперечить висновкам викладених в цих постановах.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо норм права викладеного у постанові Верховного Суду: від 19 грудня 2018 року у справах № 700/63/18, 520/3689/16-ц є безпідставними, оскільки в цих постановах викладений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, однак справи мають різні встановлені обставини

У справі № 456/2368/16 судами встановлено, що позивача було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки відповідачем не подано доказів щодо обґрунтування того, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення, а також не дотримано процедури звільнення.

Верховний Суд у цій справі дійшов висновку, що при звільненні працівника роботодавець має навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного стягнення та в який час; недоведеність хоча б одного з елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Відповідач в наказі про звільнення позивача не зазначив, у чому проявилось порушення працівником трудових обов`язків, яке стало підставою для звільнення позивача, не навів даних на підтвердження того, що невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків є систематичним, і раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Посилання скаржника щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 714/395/17 не може братись до уваги, оскільки Верховним Судом така постанова не виносилось.

У справі № 161/6283/16-ц судами встановлено, що не було зазначено та конкретизовано, які саме пункти посадової інструкції або ж правил внутрішнього трудового розпорядку були порушені особою, щодо якої застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Також скаржник посилається на постанову від 07 червня 2018 року у справі № 465/6964/15-ц, у якій встановлено, що позивачку з роботи звільнено безпідставно, не прийнято до уваги протокол засідання профспілкового комітету працівників науки та освіти, яким було відмовлено у наданні дозволу на її звільнення. Крім того, відповідачем було пропущено шестимісячний строк притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оголошення догани роботодавцем на підставі наказу, який втратив чинність, є неприпустимим.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеному у зазначених особою, яка подала касаційну скаргу, постановах.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування положень КЗпП України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, а Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржене, відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Уманське лісове господарство» за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Уманське лісове господарство», за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська