Номер провадження: 22-ц/813/3199/22
Номер справи місцевого суду: 522/8594/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/8594/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/8794/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Крип Інвест Клуб»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Крип Інвест Клуб» про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Свяченої Ю. Б. 18 березня 2021 року, повний текст рішення складений 13 квітня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ « Крип Інвест Клуб на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі - 10 031 250 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 25.05.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов вказаного договору позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі - 10 031 250 грн., а останній зобов`язався повернути зазначені кошти у визначений договором строк. Факт отримання грошових коштів підтверджується застереженням в договорі позики.

На забезпечення виконання обов`язків позичальника 25.05.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Крипт Інвест Клуб» укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання обов`язків ОСОБА_2 по договору позики. Також, у забезпечення виконання обов`язків позичальника 25.05.2020 року між ТОВ «Крипт Інвест Клуб» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., реєстровий № 565, за яким в іпотеку передано нежитлові будівлі, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору позики, позивач прийняв рішення про необхідність дострокового повернення суми позичених коштів. Однак, відповідач ухиляється від повернення грошей, що змушує позивача звернутися до суду з даним позовом (Т.1, а. с. 1 - 2).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

ОСОБА_2 та ТОВ «Крип Інвест Клуб» не скористались правом надання відзиву на позовну заяву. Відзиви на позов не надійшли.

Разом з тим, ОСОБА_2 було подано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, в якій останній вказує, що не має можливості виконати взяті на себе зобов`язання за договором позики від 25.05.2020 року (Т. 1, а. с. 142).

ТОВ «Крипт Інвест Клуб» подало заяву, в якій останнє не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 130 - 131).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 18 березня 2021 рокувідмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підтвердження обставин укладення договору позики, відповідно до положень чинного законодавства, позивач має надати суду розписку позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Однак, позивачем зазначена розписка чи інший документ суду не надані. Крім того, як свідчить п. 2 Договору позики від 25.05.2020 року грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору, що суперечить суті договору позики, яка визначена нормами чинного законодавства (Т. 2, а. с. 163 - 166).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що на підтвердження укладання договору позики мала бути надана розписка. У п. 2 Договору вказано, що кошти отримано/передано до підписання вказаного договору. Вказане підтверджується відповідним письмовим застереженням у Договорі; 2) судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 було подано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі; 3) відповідач ТОВ «Крипт Інвест Клуб» у заяві від 05.08.2020 року не заперечувало проти задоволення позовних вимог; 4) позичальник договір позики не оспорює, проти отримання грошових коштів не заперечує, позовні вимоги визнав. Крім того, поручитель також не заперечував проти задоволення позовних вимог (Т.2, а. с. 170 - 173).

2.6 Узагальнені доводи відповідачів в апеляційному суді

ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У вказаній заяві відповідач зазначив, що судом першої інстанції не було враховано подану ним заяву про визнання позову в повному обсязі. Вказана заява була подана у зв`язку з неможливістю виконати умови та взяті на себе зобов`язання. Будь-які заперечення проти апеляційної скарги у ОСОБА_2 відсутні (Т. 2, а. с. 202).

ТОВ «Крипт Інвест Клуб» подано заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Крім того, зазначає, що ТОВ «Крипт Інвест Клуб» відомо про заборгованість ОСОБА_2 , але наразі товариство, як майновий поручитель, не має можливості погасити заборгованість. У товариства відсутні заперечення проти апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 204 - 205).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 178).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (Т.2, а. с. 182).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року (Т.2, а. с. 185).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2022 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т.2, а. с. 186).

17.11.2021 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності (Т. 2, а. с. 202).

17.11.2021 року від ТОВ «Крипт Інвест Клуб» надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника товариства (Т. 2, а. с. 204).

07.04.2022 року від адвоката Бандури Х.Ю., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі (Т. 2, а. с. 219 - 220).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення прави до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції учасників справи у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи та наявність клопотань про розгляд справи за відсутності учасників справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

25.05.2020 року за договором позики ОСОБА_1 (позикодавець) позичив ОСОБА_2 (позичальник) кошти в сумі - 10 031 250 грн., а останній зобов`язався повернути ці кошти у строк - до 25.05.2025 року, при цьому позикодавець має право достроково вимагати від позичальника повернення суми позики (Т.1, а. с. 11).

На забезпечення виконання обов`язків позичальника 25.05.2020 року між ОСОБА_1 (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Крипт Інвест Клуб» (поручитель) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно, у повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання обов`язків ОСОБА_2 по договору позики (Т.1, а. с. 12 - 14)

Також, у забезпечення виконання обов`язків позичальника 25.05.2020 року між ТОВ «Крипт Інвест Клуб» (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодержатель) укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., реєстровий № 565, за яким в іпотеку передано нежитлові будівлі, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 15 - 20).

Між сторонами виникли правовідносини з договорів позики та поруки.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Дослідженими апеляційним судом договором позики, договором поруки підтверджується той факт, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі - 10 031 250 грн., які передані позикодавцем та отримані позичальником до підписання договору (п. п. 1, 2). Позичальник зобов`язався повернути вищевказану суму коштів у строк - до 25.05.2025 року, при цьому позикодавець має право достроково вимагати від позичальника повернення суми позики (п. 3). Вказаний договір був підписаний зі сторони позичальника особисто відповідачем ОСОБА_3 ..

Також, між ТОВ «Крипт Інвест Клуб», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором позики було укладено договір поруки від 25.05.2020 року, згідно якого ТОВ «Крипт Інвест Клуб» поручилось за виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по вказаному вище договору позики від 25.05.2020 року солідарно у повному обсязі (п. 1.1, 1.2).

Крім того, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором позики 25.05.2020 року між ТОВ «Крипт Інвест Клуб», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., реєстровий № 565, за яким в іпотеку передано нежитлові будівлі, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.2 Договору поруки сторони домовились, що не пізніше 26.05.2020 року Поручитель (Іпотекодавець за договором іпотеки) за власні кошти зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки -нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, Вигодонабувачем у разі настання страхового випадку зазначити Кредитора (Іпотекодержателя за договором іпотеки від 25.05.2020 року).

Відповідно до п. 3.3 у випадку невиконання зобов`язань Поручителем, щодо страхування об`єкту у строки встановлені у п. 3.2 Договору, Позикодавець має право негайно вимагати від Боржника та Поручителя дострокового повернення всієї суми позики у солідарному порядку.

Вказані на себе зобов`язання ТОВ «Крипт Інвест Клуб» не виконав.

Укладаючи договір позики на вказаних вище умовах, відповідач свідомо шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання умов договору та умови відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання.

Приписами статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Оскільки ТОВ «Крипт Інвест Клуб» не було виконано умови п. 3.2 Договору поруки, ОСОБА_1 було використано право негайно вимагати від Боржника та Поручителя дострокового повернення всієї суми позики у солідарному порядку, відповідно до п. 3.3 Договору поруки.

Помилковими є висновки суду першої інстанції, що на підтвердження отримання грошових коштів за договором позики необхідно надати розписку, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Підстав відступити від цього правового висновку Верховним Судом не встановлено.

Апеляційним судом встановлено, що в договорі позики міститься застереження про передачу грошових коштів, які є предметом договору, до підписання договору позики. Вказаний договір підписаний особисто ОСОБА_2 , факт передачі/отримання грошових коштів ним не оспорюється та не заперечується учасниками справи.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, постанові від 08 квітня 2021 року у справі №500/1755/17.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В договорі позики від 25.05.2020 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є письмове застереження (п. 2 Договору) про те, що грошові кошти, які є предметом договору, були передані позикодавцем та отримані позичальником до підписання договору. Крім того, вказаний факт учасниками справи не заперечувався.

В матеріалах справи, наявні заяви ОСОБА_4 та ТОВ «Крипт Інвест Клуб» про визнання позову, та останні не заперечували факт отримання грошових коштів. Зазначили, що ОСОБА_2 не має можливості виконати умови та взяті на себе зобов`язання за договором позики від 25.05.2020 року.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги наявні в матеріалах справи заяви відповідачів про визнання позову.

Таким чином, враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовник вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 сплатив судовий збір за звернення із позовною заявою у розмірі - 10 510,00 гривень (Т.1, а. с. 27), за звернення з апеляційною скаргою у розмірі - 15 765,00 гривень (Т.2, а. с. 182), разом - 26 275,00 грн..

У зв`язку із задоволенням позову підлягають стягненню в рівних частках з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Крип Інвест Клуб» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі - 26 275,00 грн., тобто з кожного по - 13 175,50 грн..

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -- задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Крип Інвест Клуб» про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Крип Інвест Клуб» () заборгованість за договором позики у розмірі - 10 031 250 (десять мільйонів тридцять одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Крип Інвест Клуб» () в рівних частках з кожного судовий збір у розмірі - 26 275 (двадцять шість тисяч двісті сімдесят п`ять) гривень 00 копійок, тобто з кожного по - 13 137 (тринадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе