провадження № 2-о/336/273/2022
РІШЕННЯ

іменем України

30 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі цивільну справу № 336/5796/22 (номер провадження 2-о/336/273/2022), в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Запорізька міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

встановив:

01 листопада 2022 року до суду звернулася ОСОБА_1 з заявою до заінтересованої особи: Приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, в якій просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Відповідно до ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2022 року вказану заяву було залишено без руху та надано заявнику строк, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.

07 листопада 2022 року до суду на виконання ухвали судді надана заява на усунення недоліків, та заява про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини з додатками в якій уточнено вимоги та уточнено заінтересовану особу, а саме зазначено Запорізька міська рада.

В обґрунтування заяви заявник ОСОБА_1 зазначає, що вона та її мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали разом на день смерті матері за місцем реєстрації померлої за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою встановлення даного факту є неможливість здійснити оформлення спадщини, яка залишилася після померлої та оформлення відповідних документів в порядку спадкування згідно з законодавством України.

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . До дня смерті ОСОБА_2 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження від 20 вересня 2022 року, виданого ОСББ «Співдружність 79».

Вона проживала разом з матір`ю за вказаною адресою, що підтверджується атком обстеження про місце проживання.

Під час проживання вона здійснювала постійний догляд за спадкодавцем, який перебував у безпорадному стані. Вона несла видатки з поховання матері, її поминання. Після смерті матері вона продовжує проживати у вказаному житлі, так як є співвласницею житла у якому мешкала померла.

З метою прийняття спадщини, вона звернулася до приватного нотаріуса Вовк Ірини Іванівни та надала відповідні документи, які підтверджують що вона дійсно є донькою померлої і на час відкриття спадщини проживала разом з мамою.

При подачі документів вона повинна була надати довідку, якою підтверджується, що вона була зареєстрована за місцем проживання до дня її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надати належним чином таке підтвердження вона не має можливості у зв`язку з тим, що вона зареєстрована за іншою адресою, що підтверджується даними у паспорті.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Померла ОСОБА_2 у місті Запоріжжя за адресою її реєстрації.

Вона є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Інші спадкоємці за законом і заповітом, які мають право на спадщину (сестри, онуки, брати) відсутні.

При наданні документів нотаріусу для відкриття спадкової справи, нею був наданий акт обстеження який підтверджує її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де також проживала її мати, яка померла. Вказаний акт підтверджує, що вона постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи, що вона зареєстрована за іншою адресою, саме це і є причиною її звернення до суду. Вона просить встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлення даного факту необхідно для оформлення належним чином відповідних документів в порядку спадкування.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2022 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи по суті, в порядку окремого провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк Ірини Іванівни спадкову справу № 54/2022, після смерті ОСОБА_2 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснено заінтересованій особі право на подання відзиву на заяву і всіх наявних доказів, що підтверджують заперечення проти заяви.

18 листопада 2022 року до суду на виконання ухвали від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк Ірини Іванівни надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 54/2022, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника заявника адвоката Гладкого В.К. надійшла заява про розгляд справи без участі заявниці та її представника, вимоги заяви підтримують та просять їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Запорізької міської ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні вказаної справи покладається на розсуд суду. Від заінтересованої особи відзиву на заяву не надходило.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов наступного висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,у віці 84 роки, про що складено відповідний актовий запис за № 3153, місце смерті Запорізька область, Шевченківський район, м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 01 листопада 2021 року виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11 грудня 1962 року виданим Орджонікідзевським Райбюро ЗАГС.

ОСОБА_3 , 19 липня 1985 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1675, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 19 липня 1985 року відділом ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя.

З досліджених документів, слідує, що заявниця ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, що складається, зокрема з 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом.

Співвласником зазначеної квартири є заявник, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, 19.07.2013 року за р. № 7893.

ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 16.09.1996 року № 5-519, відповідно до якого все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право вона заповідала ОСОБА_1 . За наявним в Державному нотаріальному архіві відомостями цей заповіт не скасовувався і не змінювався, є чинним.

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала, в період з 18.04.1975 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні.

01 вересня 2022 року заявник ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , у результаті чого була заведена спадкова справа № 54/2022.

Через те, що заявник ОСОБА_1 була зареєстрована окремо від спадкодавця приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що виніс відповідну постанову від 27.09.2022 вих. № 479/02-31.

Інших обставин з матеріалів спадкової справи № 54/2022, що була заведена після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 84 роки, не вбачається.

Спільне проживання заявника та її матері на день смерті останньої у квартирі АДРЕСА_2 , підтверджується актом обстеження на факт проживання особи без реєстрації за даною адресою на основі письмових свідчень сусідів, складеним головою правління ОСББ «Співдружність 79» 20 вересня 2022 року, згідно з яким мешканці будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що за адресою: АДРЕСА_1 . Проживало двоє осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з 19 липня 2013 року по 2022 рік.

За змістом статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною 1 статті 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з частиною 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV в якій визначено терміни, а саме у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Отже, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а обставини встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, мають бути підтверджені іншими належними і допустимими доказами, та оцінені судом.

Спільне проживання заявниці та її матері на день смерті останньої за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом про фактичне проживання, складеним головою правління ОСББ «Співдружність 79» 20 вересня 2022 року, згідно з яким мешканці будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що за адресою: АДРЕСА_1 . Проживало двоє осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з 19 липня 2013 року по 2022 рік.

Крім того, заявник, ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, 19.07.2013 року за р. № 7893.

Вона на власний розсуд вправі обирати місце проживання.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З метою оформлення права на спадщину на частку квартири, виникла необхідність встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті останньої у судовому порядку, оскільки іншим шляхом довести цей факт заявник не має можливості.

Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди розглядають заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків, (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 16.09.1996 року № 5-519, відповідно до якого все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом буде мати право вона заповідала ОСОБА_1 . За наявним в Державному нотаріальному архіві відомостями цей заповіт не скасовувався і не змінювався.

Даний заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), що наявна в матеріалах спадкової справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У ст. 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до положень частини третьої ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 була власником 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом.

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала, в період з 18.04.1975 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні.

Спільне проживання заявниці та її матері на день смерті останньої за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом про фактичне проживання, складеним головою правління ОСББ «Співдружність 79» 20 вересня 2022 року, згідно з яким мешканці будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що за адресою: АДРЕСА_1 . Проживало двоє осіб, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з 19 липня 2013 року по 2022 рік.

Крім того, заявник, ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, 19.07.2013 року за р. № 7893.

Вона на власний розсуд вправі обирати місце проживання.

ОСОБА_2 , померла та заявниця після її смерті оформляє спадщину на належне їй майно.

Інших спадкоємців, крім заявниці, не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) висловив правову позицію, відповідно до якої, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору про право розглядається в порядку окремого провадження.

В даній постанові Верховний Суд зауважив, що згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Верховний Суд підкреслив, справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Верховний Суд зауважив, що суди не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право позивача на прийняття спадщини, тобто не встановили між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18 (провадження № 61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 14 вересня 2022 року у справі № 755/17019/21 (провадження № 61-6569св22).

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що із наданих позивачем документів не підтверджується факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Так як щодо заявлених вимог відсутні заперечення з боку заінтересованих та інших осіб, матеріали спадкової справи не містять доказів того, що інші особи, ніж ті, які беруть участь у справі, висувають претензію на право спадкування після смерті баби заявника або щодо її майна, суд вважає, що у цій справі відсутній спір.

Матеріали справи містять докази на підтвердження факту, про встановлення якого просить заявник.

Оскільки заявник ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом та за законом, яка прийняла спадщину, у її померлої матері на час відкриття спадщини було майно, встановлення заявленого у цій справі факту має для неї юридичне значення.

Оцінивши належність, достатність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30 жовтня 2021 року, є доведеним.

З метою оформлення права на спадщину на частку квартири, виникла необхідність встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті останньої у судовому порядку, оскільки іншим шляхом довести цей факт заявник не має можливості.

Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника і необхідно для оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_2 .

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується дослідженими матеріалами справи, а тому вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 18, 19, 23, 76-81, 83, 89, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-316, 319, 351-352, 354-355 ЦПК України, рекомендаціями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1268, 1270, 1277, 1296 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Запорізька міська рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини разом зі своєю померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне найменування учасників справи:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Запорізька міська рада, , (місцезнаходження: 69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 206).

Дата складання повного судового рішення 30 листопада 2022 року.

Суддя: