Справа № 544/1762/21
№ 2/544/32/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 квітня 2022 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Коваля В.І.,

представників відповідача Лук`янової Ю.В., Ларькіної Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна,41 справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

Позивач у жовтні 2021 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» про поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.10.2020 у відповідно до наказу № 166 вона була прийнята на посаду техніка (Пирятинський район газопостачання) до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз». 13.07.2021 наказом № 77 її було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним. Вказує, що відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. З наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було та копія його їй не видавалась.

Згідно перевірки статусу відстежсння трекінгу АТ «Укрпошта» за № 424 на її адресу лише на наступний день 14.07.2021 року було направлено копію наказу про припинення трудового договору № 77 від 13.07.2021 року, про яке її ніхто не повідомив, поштове повідомлення вона не отримала. З листа Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» від 23.09.2021 № 1740/1, надісланого її адвокату на його запит, вбачається, що вона лише 25.09.2021 року ознайомилася з наказом № 77 від 13.07.2021 року, яким її було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу встановлені ст.ст. 40 і 41 КЗпП України. І оскільки в ч. 3 ст. 184 КЗпП ідеться про абсолютну заборону звільнення одинокої матері, яка має дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю, з ініціативи роботодавця, то це означає, що жодну з підстав роботодавець не може використати щодо такої категорії працівниць.

Дане звільнення є незаконним, оскільки звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст. 184 КЗпП України забороняється.

Зазначає, що при прийнятті на роботу відповідачу було достовірно відомо про те, що вона одинока мати, має двох дітей віком до 14 років та виховує їх сама, адже вона надала копію свідоцтва про народження дитини ( ОСОБА_2 , 2007 року народження та копію свідоцтва про народження дитини ( ОСОБА_3 , 2011 року народження), копію паспорта громадянина України, де про одруження нічого не зазначено.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Так наказом від 18.06.2021 року № 80-В їй оголошено догану за порушення трудової дисципліни (несвоєчасне занесення до програми GASOLIN актів на монтаж/демонтаж побутового лічильника газу), який вона вважає не законним, так як не своєчасне занесення до програми GASOLIN актів на монтаж побутових лічильників газу відбулося не по її вині, адже слюсарі та контролери AT «Лубнигаз» не своєчасно надавали їй фотографії побутових лічильників газу споживачів, і вона не мала змоги заносити до програми акти на монтаж побутового газу.

За наявності поважних причин невиконання працівником його трудових функцій його вина відсутня, а звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України вже проводити не можна. Такими причинами можуть бути: невиконання (чи неналежне виконання) працівником його трудових обов`язків внаслідок недостатньої кваліфікації, нездужання (навіть якщо воно не підтверджено відповідним документом медичної установи), у стані крайньої необхідності, за наявності обставин непереборної сили чи внаслідок інших причин, незалежних від волі працівника.

Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов`язаний поновити на попередній роботі.

Враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення їй була нарахована середньомісячна заробітна плата відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також зазначає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали моральних страждань. Моральна шкода, завдана їй в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному.

Відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїм дітям на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїх неповнолітніх дітей. Всі зазначені моральні страждання нанесені незаконними діями відповідача можуть негативно відобразитись на її здоров`ї.

Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 20 000 гривень.

Просить поновити її на посаді техніка (Пирятинський район газопостачання) АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз», стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.07.2021 року до дня поновлення на роботі, стягнути з АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 20 000 грн.

11.11.2021 відповідач направив до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому зазначив, що вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ОСОБА_4 15.10.2020 згідно наказу №166 була прийнята на роботу в AT «Лубнигаз» на посаду техніка Пирятинського РГП.

Згідно п.2.3 посадової інструкції техніка до кола посадових обов`язків ОСОБА_5 належало, зокрема, оформлення документації на заміну лічильника: вносити акти монтаж/демонтаж поточного місяця не пізніше 5 числа наступного місяця; внесені акти монтаж /демонтаж передавати в архів по реєстру; контролювати своєчасне занесення фото демонтованого і змонтованого лічильника в програму ОСОБА_6 . З посадовою інструкцією ОСОБА_5 була ознайомлена належним чином, що підтверджується її підписом під вказаним документом. Втім, ОСОБА_1 допускала систематичне невиконання покладених на неї посадових обов`язків.

Так, 16.06.2021 на ім`я генерального директора AT «Лубнигаз» була подана службова записка начальника Пирятинського РГП ОСОБА_7 про те що, механіком СОВОГ ОСОБА_1 неналежним чином виконуються покладені на неї обов`язки, а саме не заносяться до програми акти про заміну лічильників у абонентів. Зі змісту службової записки від 16.06.2021 вбачається, що даний випадок не перший, такого виду порушення позивачем допускалися і попередньому місяці. Позивачка в присутності начальника Пирятинського РГП ОСОБА_7 , майстра САКСГПС ОСОБА_8 та техніка СОГОПС ОСОБА_9 відмовилася надати письмові пояснення про причини невиконання покладених на неї посадових обов`язків, про що було складено акт від 16.06.2021.

Наказом № 80-В від 18 червня 2021 року генерального директора AT «Лубнигаз» оголошено догану ОСОБА_5 за порушення трудової дисципліни (несвоєчасне занесення до програми GASOLINA актів на монтаж/демонтаж побутового лічильника газу).

18.06.2021 року текст наказу позивачу був зачитаний вголос начальником служби по управлінню персоналом ОСОБА_10 , але ОСОБА_5 наголосила, що з наказом не згодна і підпис ставити відмовилась, що підтверджується актом № 1 від 18.06.2021 року.

05.07.2021 року на ім`я генерального директора AT «Лубнигаз» надійшла доповідна записка начальника служби по обслуговуванню вузлів обліку газу ОСОБА_11 на ОСОБА_5 про те, що знову до програми GASOLINA останньою не внесені акти про монтаж/демонтаж побутового лічильника, що призвело до конфліктних ситуацій зі споживачами щодо некоректних нарахувань обсягів природного газу, про що їй уже неодноразово усно робилися зауваження. Також не надано плану-графіку проведення повірки лічильників у побутових споживачів природного газу Пирятинського РГП на липень місяць внаслідок чого споживачі не були вчасно повідомлені про проведення повірки ВОГ та не забезпечили доступ до лічильників представникам Оператора ГРМ. Крім того, в доповідній записці начальник служби по обслуговуванню вузлів обліку газу прохав розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_5 за пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України.

На пропозицію надати письмові пояснення щодо причин порушення правил внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_5 відмовилась, про що був складений відповідний акт № 2 від 05.07.2021 року.

06.07.2021 голові профспілкового комітету AT «Лубнигаз» ОСОБА_12 генеральним директором підприємства скеровано подання від 06.07.2021 № 1074/1 про отримання згоди на звільнення позивача.

Профспілковий комітет первинної профспілкової організації AT «Лубнигаз» на своєму засіданні 09.07.2021 ухвалив рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_5 за пунктом 3 частиною 1 статті 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором правилами внутрішнього трудового розпорядку).

Наказом №77 від 13.07.2021 генерального директора AT «Лубнигаз» звільнено ОСОБА_1 з посади техніка, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункт 3 стаття 40 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_5 без поважних причин, систематично не виконувала покладені на неї трудові обов`язки, за що їй оголошувалася догана, та що відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України є підставою для звільнення.

AT «Лубнигаз» вжило всіх заходів для вручення 13.07.2021 ОСОБА_1 наказу про її звільнення, однак остання відмовилася від його отримання. При цьому, позивачкою пропущено місячний строк для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Позивачці 13.07.2021 року начальником служби по управлінню персоналом ОСОБА_10 в присутності начальника служби по обслуговуванню вузлів обліку газу ОСОБА_11 , начальника Пирятинського району газопостачання ОСОБА_7 , голови профспілкового комітету ОСОБА_12 запропоновано ознайомитись з наказом від 13.07.2021 № 77 про звільнення за п. ст. 40 КЗпП України та засвідчити факт ознайомлення особистим підписом, але остання відмовилась ознайомлюватися з наказом та засвідчувати ознайомлення підписом.

За таких обставин, позивачку було ознайомлено з наказом шляхом його зачитування в голос, після чого ОСОБА_1 заявила, що зі звільненням не згодна і підпис про ознайомлення ставити не буде, що підтверджується актом про відмову ознайомлюватися з наказом про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП від 13.07.2021 року.

Відповідачем позивачу було направлено повідомлення від 13.07.2021 №1097 з копією наказу про припинення трудового договору від 13.07.2021 № 77 та повідомлення про необхідність одержати трудову книжку у службі по управлінню персоналом AT «Лубнигаз» з зазначенням адреси та режиму роботи, поштовою кореспонденцією ПАТ «Укрпошта» цінним листом № 424. Однак, відправлення повернуто відповідачу 03.08.2021 року з відміткою «за терміном зберігання», що свідчить про ухилення позивачки від отримання поштової кореспонденції. Отже, відповідач належним чином виконав свій обов`язок щодо ознайомлення позивачки з наказом про її звільнення.

З позовом про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_4 звернулася до суду 12.10.2021. Вказані обставини відповідно до правової позиції., висловленої Верховним Судому постанові від 25.09.2019 у справі №537/4791/16-ц, вказують на пропуск встановленого статтею 233 КЗпП України місячного строку звернення до суду.

*

Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачка не заявляла, за таких обставин позивачкою пропущено строк звернення до суду з позовом за захистом трудових прав, а тому у задоволенні заявленого нею позову слід відмовити.

Позивачка зазначає, що при прийнятті на роботу відповідач був достовірно проінформований про те, що вона одинока мати, має двох дітей віком до 14 років та виховує їх сама, оскільки вона надала копію свідоцтва про народження дітей ОСОБА_2 , 2007 р.н. та ОСОБА_3 , 2011 р.н., копію паспорта громадянина України, де про одруження (батька) нічого не зазначено. Однак, вказане твердження позивачки не відповідає дійсності.

Позивачка при прийнятті на роботу не надала даних про те, що має статус одинокої матері. Копія паспорта дійсно була надана позивачкою, але без сторінки, де містяться відомості про сімейний стан, що позбавляло АТ «Лубнигаз» зробити висновки щодо перебування у шлюбі позивачки. Крім того, з копій свідоцтв про народження дітей, наданих позивачкою під час працевлаштування, незрозуміло на якій підставі внесені відомості про батька (на підставі заяви обох батьків чи за вказівкою матері).

Враховуючи неповідомлення позивачкою про свій статус одинокої матері та ненадання належних документів на його підтвердження, у АТ «Лубнигаз» не було жодних підстав вважати, що на ОСОБА_1 поширюються відповідні гарантії при розірванні трудового договору.

Зауважує, що КЗпП України був прийнятий 10.12.1971, набрав чинності 01.06.1972. Заборона звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років була встановлена у ст.184 ще на момент прийняття КЗпП, тобто, понад 49 років тому, і є радянським надбанням. Однак, вказана норма була розрахована на зовсім інший соціальний, економічний, ідеологічний та державний уклад. Застосування низки норм правового регулювання, встановлених півстоліття тому, є неефективним та невиправданим у сучасних реаліях. Півстоліття тому всі підприємства перебували у державній власності, при цьому, у боротьбі з порушеннями з боку працівників значну роль відігравали колективний, суспільний та партійний осуд. Наразі роботодавець не має жодних заходів впливу на недобросовісного працівника окрім як накладення дисциплінарних стягнень. Тотальна заборона звільняти працівника, який систематично, без поважних причин, це виконує покладені на нього обов`язки, грубо порушує трудову дисципліну, лише посилаючись на статус одинокої матері, призводить до впевненості у власній безкарності порушника та подальшого розхитування трудової дисципліни.

Щодо вимоги ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн то вона не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про поновлення на роботі, яка не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище. Крім того позивачкою належним чином не обґрунтовано вимогу про стягнення моральної шкод у заявленому розмірі.

Позивачка обмежилася загальними формулюваннями про моральні переживання, втрату душевного спокою та роздратований стан, однак, жодних доказів на підтвердження наявності та глибини таких страждань не надає. Твердження позивачки про те, що моральні страждання можуть негативно відобразитись на її здоров`ї, взагалі мають гіпотетичний характер.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Пояснила, що звільнена вона була незаконно. Її не ознайомили із змістом наказу про звільнення, не видали трудову книжку. 14.07.2021 начальник Пирятинської дільниці повідомив, що її звільнено, але наказу не пред`явив. Потім через деякий час прийшов майстер та забрав із кабінету її системний блок. Її не допускали до робочого місця і вона була вимушена звернутися у поліцію. Позивач телефонувала у відділ кадрів до ОСОБА_13 , щоб вияснити це питання, але вона їй у відповідь розсміялася і сказала, що можливо позивача і не звільнено. Після цього вона два місяці ходила на роботу і сиділа у залі адмінприміщення весь робочий день. Про своє звільнення вона дізналася лише із відповіді на запит адвоката. З попереднім наказом про оголошення їй догани її також не ознайомили. З приводу претезній до неї керівництва щодо несвоєчасного занесення до програми GASOLIN актів на монтаж/демонтаж побутового лічильника газу, вказує, що це відбулося не по її вині, адже слюсарі та контролери AT «Лубнигаз» не своєчасно надавали їй фотографії побутових лічильників газу споживачів, і вона не мала змоги заносити до програми акти на монтаж побутового газу. Про це вона у своєму поясненні писала начальнику Пирятинської дільниці, але він порвав її пояснення.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, надала пояснення аналогічні з викладеними у відзиві на позов.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона працює на посаді начальника служби по управлінню персоналом AT «Лубнигаз». При працевлаштуванні на роботу позивач не повідомила кадрову службу, що вона має статус одинокої матері, вона надала лише копією свідоцтв про народження дітей. Пільгами як одинока мати (зокрема додатковою відпусткою) вона не користувалася. Позивач була звільнена з посади 13.07.2021 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункт 3 стаття 40 КЗпП України. Їй неоднорозаво виносилися догани за невиконання покладених на неї обов`язків, в результаті чого керівником було прийняте рішення про її звільнення. 13.07.2021 року в присутності начальника служби по обслуговуванню вузлів обліку газу ОСОБА_11 , начальника Пирятинського району газопостачання ОСОБА_7 , голови профспілкового комітету ОСОБА_12 вона запропонувала ОСОБА_1 ознайомитись з наказом від 13.07.2021 № 77 про звільнення за п. ст. 40 КЗпП України, але остання відмовилась ознайомлюватися з наказом та ставити свій підпис. Позивачку було ознайомлено з наказом шляхом його зачитування в голос, після чого ОСОБА_1 заявила, що зі звільненням не згодна і підпис про ознайомлення ставити не буде, про що був складений акт про відмову ознайомлюватися з наказом про звільнення. Аналогічно позивач відмовилася надати пояснення з приводу невиконання нею посадових обов`язків та ознайомитися з наказом про оголошення їй попередньої догани від 18.06.2021. Копію наказу про звільнення позивачу було направлено поштою. Крім того, поштою їй направлене повідомлення про необхідність одержати трудову книжку у кадровій службі. Пояснила, що на засіданні профспілкового комітету, де обговорювали питання звільнення позивача, вона присутньою не була.

Свідок ОСОБА_7 , який працює начальником Пирятинського РГП, у судовому засіданні пояснив, що позивач протягом тривалого терміну своєї роботи неодноразово допускала порушення своїх посадових обов`язків. Оскільки заходи впливу ніяких результатів не дали, керівництвом було прийнято рішення про її звільнення. Позивач несвоєчасно заносила до програми GASOLIN акти на монтаж/демонтаж побутового лічильника газу, у зв`язку з чим виникали конфлікти із споживачами. 07.05.2021 вона написала пояснення з приводу невиконання своїх обов`язків, зобов`язувалася виправити ситуацію. В подальшому знову допускала такі ж порушення, у зв`язку з чим їй було оголошено догану. Про те, що позивач має статус одинокої матері він не був обізнаний. Про звільнення з посади позивачка була ознайомлена шляхом зачитування вголос їй наказу про звільнення в присутності начальника відділу кадрів та начальника служби ОСОБА_11 . Після цього вона ще ходила на роботу, але документи в неї забрали ще в день звільнення.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що працює начальником служби по обслуговуванню вузлів обліку газу AT «Лубнигаз». Позивач працювала у цій службі техніком, але на її роботу було багато нарікань і зауважень співробітників. 16.06.2021 на ім`я генерального директора AT «Лубнигаз» була подана службова записка начальника Пирятинського РГП Дрюка В.В. про те що, техніком ОСОБА_1 неналежним чином не виконуються покладені на неї обов`язки, а саме не заносяться до програми акти про заміну лічильників у абонентів. Після проведення перевірки позивачу було оголошено догану за невиконання посадових обов`язків. Через деякий час свідок подав генеральному директору підприємства службову записку щодо позивачки, оскільки вона знову допускала порушення покладених на неї посадових обов`язків. Від надання пояснень позивач відмовилася, про що було зафіксовано в акті. З наказом про звільнення позивач також відмовилася знайомитися під підпис, була не згодна із своїм звільненням. Про те, що позивач має статус одинокої матері він не був обізнаний.

Суд, вислухавши позивачку та її представника, представника відповідача, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини:

Позивач ОСОБА_4 15.10.2020 згідно наказу №166 була прийнята на роботу в AT «Лубнигаз» на посаду техніка Пирятинського РГП (а.с.28).

Згідно п.2.3 посадової інструкції техніка до кола посадових обов`язків ОСОБА_5 належало, зокрема, оформлення документації на заміну лічильника:вносити акти монтаж/демонтаж поточного місяця не пізніше 5 числа наступного місяця; внесені акти монтаж /демонтаж передавати в архів по реєстру; контролювати своєчасне занесення фото демонтованого і змонтованого лічильника в програму ОСОБА_6 (а.с.29-30).

З посадовою інструкцією ОСОБА_5 була ознайомлена, що підтверджується її підписом під вказаним документом.

16.06.2021 на ім`я генерального директора AT «Лубнигаз» начальником Пирятинського РГП Дрюком В.В. подана службова записка про те що, техніком СОВОГ ОСОБА_1 неналежним чином виконуються покладені на неї обов`язки, а саме про те, що акти про заміну лічильників у абонентів були занечені до програми без підтвердження заміни фотофіксацією (а.с.36).

ОСОБА_1 в присутності начальника Пирятинського РГП ОСОБА_7 , майстра САКСГПС ОСОБА_8 та техніка СОГОПС ОСОБА_9 відмовилася надати письмові пояснення про причини невиконання покладених на неї посадових обов`язків, про що було складено акт від 16.06.2021 (а.с.37).

Наказом № 80-В від 18 червня 2021 року генерального директора AT «Лубнигаз» оголошено догану ОСОБА_5 за порушення трудової дисципліни (несвоєчасне занесення до програми GASOLINA актів на монтаж/демонтаж побутового лічильника газу) (а.с.35).

18.06.2021 року текст наказу позивачу був зачитаний вголос начальником служби по управлінню персоналом ОСОБА_10 , але ОСОБА_5 наголосила, що з наказом не згодна і підпис ставити відмовилась, що підтверджується актом № 1 від 18.06.2021 року (а.с.38).

05.07.2021 року на ім`я генерального директора AT «Лубнигаз» надійшла доповідна записка начальника служби по обслуговуванню вузлів обліку газу ОСОБА_11 про те, що ним виявлено, що ОСОБА_1 не були внесені до програми GASOLINA акти про монтаж/демонтаж побутового лічильника газу у побутових споживачів населених пункітв с. Леляки, с. Кейбалівка, с. Сасинівка та с. Харківці Пирятинського району у червні 2021 року, що призвело до конфліктних ситуацій зі споживачами щодо некоректних нарахувань обсягів природного газу, про що їй уже неодноразово усно робилися зауваження. Також ОСОБА_1 не надано плану-графіку проведення повірки лічильників у побутових споживачів природного газу Пирятинського РГП на липень місяць, внаслідок чого споживачі не були вчасно повідомлені про проведення повірки ВОГ та не забезпечили доступ до лічильників представникам Оператора ГРМ.

Крім того, в доповідній записці начальник служби по обслуговуванню вузлів обліку газу прохав розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_5 за пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (а.с.40).

На пропозицію надати письмові пояснення щодо причин не виконання обов`язків ОСОБА_5 відмовилась, про що був складений відповідний акт № 2 від 05.07.2021 року (а.с.41).

Генеральним директором AT «Лубнигаз» на доповідній записці накладено резолюцію наступного змісту «Начальнику служби УП Ярмош O.A. 1) підготувати подання на ім`я голови профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_5 за п. З ст. 40 КЗпП (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку) 2) У разі отримання від профкому згоди на звільнення - підготувати проект наказу про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення її з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України (а.с.40).

06.07.2021 голові профспілкового комітету AT «Лубнигаз» ОСОБА_12 скеровано подання від 06.07.2021 № 1074/1 «Про отримання згоди на звільнення працівника», зокрема позивача ОСОБА_1 (а.с.44).

Профспілковий комітет первинної профспілкової організації AT «Лубнигаз» на своєму засіданні 09.07.2021 ухвалив рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_5 за пунктом 3 частиною 1 статті 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором правилами внутрішнього трудового розпорядку) (а.с.45-46).

Наказом про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від 12.07.2021 № 89-В на позивачку накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, як до працівника, до якого раніше було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с.39).

Наказом №77 генерального директора AT «Лубнигаз» від 13.07.2021 звільнено ОСОБА_1 з посади техніка, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, пункт 3 стаття 40 КЗпП України. Підставою зазначено: наказ про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від 12.07.2021 № 89-В; рішення профспілкового комітету AT «Лубнигаз» про надання згоди на звільнення ОСОБА_5 (протокол засідання від 09.07.2021 №4) (а.с.42).

Позивачці 13.07.2021 року начальником служби по управлінню персоналом ОСОБА_10 в присутності начальника служби по обслуговуванню вузлів обліку газу ОСОБА_11 , начальника Пирятинського району газопостачання ОСОБА_7 , голови профспілкового комітету ОСОБА_12 було запропононовано ознайомитись з наказом від 13.07.2021 № 77 про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України та засвідчити факт ознайомлення особистим підписом, але остання відмовилась ознайомлюватися з наказом та засвідчувати ознайомлення підписом, що було зафіксовано в акті №3 від 13.07.2021 (а.с.43).

АТ «Лубнигаз» позивачу було направлено за місцем її реєстрації повідомлення від 13.07.2021 №1097 з копією наказу про припинення трудового договору від 13.07.2021 № 77 та повідомлення про необхідність одержати трудову книжку у службі по управлінню персоналом AT «Лубнигаз» з зазначенням адреси та режиму роботи, поштовою кореспонденцією ПАТ «Укрпошта» цінним листом № 424 (а.с.47-48). Вказане поштове відправлення позивачу вручене не було та повернулося за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.14).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т. ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір. При притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов`язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, тобто дуже важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством.

Позивач у своєму позові вказує про незаконність притягнення її відповідачем до дисциплінарної відповідальності за невиконання трудових обов`язків, але при цьому не ставить вимогу про скасування наказу № 80-В від 18 червня 2021 року, яким оголошено догану ОСОБА_5 за порушення трудової дисципліни, а також наказу про накладення на ОСОБА_5 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від 12.07.2021 № 89-В, яким було зафіксовано факт повторного невиконання позивачем своїх трудових обов`язків після оголошення їй догани.

Водночас посилання позивача на поважні причини невиконання нею трудових обов`язків щодо своєчасного занесення до програми GASOLIN актів на монтаж/демонтаж побутових лічильників газу з перекладанням вини на інших осіб працівників АТ «Лубнигаз», суд вважає непереконливими та такими, що не знайли свого підтвердження під час розгляду справи. Суд вважає, що при наявності таких причин, позивач повинна була надати письмові пояснення керівництву, натомість від будь-яких пояснень при накладенні на неї дисциплінарних стягнень остання відмовилася, що ставить під сумнів достовірність викладеної нею у позовній заяві причини невиконання покладених на неї трудових обов`язків.

Отже, відповідач обґрунтував належними доказами факти неналежного виконання покладених на позивача трудових обов`язків, що виразилося у несвоєчасності занесення до програми GASOLIN актів на монтаж побутових лічильників газу без поважних причин. Позивач була обґрунтовано притягнута до дисциплінарної відповідальності за невиконання покладених на неї трудових обовязків із дотриманням порядку застосування дисциплінарного стягнення.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Частиною першою статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункти 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 часини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність у сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним. При визначенні систематичності як ознаки порушення враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Дослідженими у судовому засіданні доказами встановлено, що ОСОБА_5 без поважних причин та систематично не виконувала покладені на неї посадовою інструкцією трудові обов`язки, за що їй оголошувалася догана, знову вчинила дисциплінарний проступок, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України стало підставою для її звільнення.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що до неї за одне порушення трудової дисципліни було застосовано два дисциплінарні стягнення, оскільки вони спростовуються письмовими матеріалами справи та поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . З їх пояснень та інформації, що міститься у доповідній записці начальника служби по обслуговуванню вузлів обліку газу ОСОБА_11 слідує, що ОСОБА_1 не були внесені акти про монтаж/демонтаж побутового лічильника газу у побутових споживачів населених пунктів Пирятинського району у червні 2021 року до програми GASOLINA, що призвело до конфліктних ситуацій зі споживачами щодо некоректних нарахувань обсягів природного газу, про що їй уже неодноразово усно робилися зауваження. Також ОСОБА_1 не надано плану-графіку проведення повірки лічильників у побутових споживачів природного газу Пирятинського РГП на липень місяць, внаслідок чого споживачі не були вчасно повідомлені про проведення повірки ВОГ та не забезпечили доступ до лічильників представникам Оператора ГРМ. Свідки пояснили, що позивач допускала ті ж самі порушення неодноразово при виконанні нею трудових обов`язків як до, так і після оголошення їй догани. Притягнення її до дисциплінарної відповідальності 18.06.2021 не призвело до її виправлення та сумлінного відношення до виконання покладених на неї обов`язків.

Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Згідно із ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Поняття «одинокої матері» визначено у п. 9 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», у якому зазначено, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину віком до чотирнадцяти років сама.

Встановлено, що позивач має двох дітей віком до 14 років, яких вона виховує сама: ОСОБА_2 , 2007 року народження та ОСОБА_14 , 2011 року народження. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження запис про батька дітей зроблено в установленому порядку за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.8,9). Тобто позивач є одинокою матір`ю, оскільки виховує дітей віком до 14 років, а тому підпадає під гарантії трудових прав визначені частиною третьою статті 184 КЗпП України.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивач при прийнятті на роботу не надала адміністрації документів, які б підвереджували її статус одинокої матері є безпідставними, оскільки при прийнятті на роботу остання надала копію свідоцтв про народження дітей та паспорт, в якому була відсутня відмітка про перебування позивачки у зареєстрованому шлюбі. При вирішені питання про звільнення роботодавець повинен з`ясувати всі обставини щодо звільнення працівника, особливо щодо гарантій його захисту. Крім того, позивачем була надана довідка, видана АТ «Лубнигаз» для пред`явлення в Пирятинське відділення соціального захисту населення від 26.05.2021 (а.с.87), для отримання соціальної допомоги на дітей, що може свідчити про поінформованість відповідача про її статус одинокої матері. Той факт, що позивач не користувалася іншими пільгами одинокої матері ( додаткова відпустка, в оподаткуванні заробітної плати) не є достатім доказом непоінформованості відповідача про гарантії захисту ОСОБА_1 при її звільненні.

Посилання відповідача на те, що норма ст.184 КЗпП є застарілою та не відповідає сучасним реаліям ринкової економіки, тому не підлягає застосуванню в даних правовідносинах є такими, що не ґрунтуються на вимогах Конституції України, згідно якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Вказана норма закону є чинною, не визнана неконституційною, тому підлягає обов`язковому застосуванню учасниками трудових правовідносин.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства та порушує її права, а тому позовні вимоги позивача про поновлення її на роботі є обґрунтованими та доведеними.

Приписами ч. 1 ст. 235 КЗпП, встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, звільнення позивачки з роботи відбулось з порушенням трудового законодавства, а тому вона підлягає поновленню на роботі.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, строки звернення до суду у справах щодо трудових відносин врегульовано нормами КЗпП України.

Разом з тим, відповідно до п.1 Розділу XIX Прикінцеві положення КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

На час подання позову 12.10.2021 Постановою КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами і доповненями) на всій території України установлено карантин. У зв`язку з викладеним, на час звернення позивача до суду строки звернення до суду з позовом про поновлення на роботі були продовженими, тому вимоги відповідача про відмову у задоволенні позову внаслідок пропущення строку звернення до суду з позовом за захистом трудових прав не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до наданої відповідачем довідки про доходи (а.с.31) середньоденний заробіток ОСОБА_1 , розрахований на підставі постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100, складає 403 грн 72 коп., кількість робочих днів з часу звільнення позивача 13.07.2021 по 20.04.2022 складає 194 робочих днів.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 78 321 грн 68 коп (403,72 грн х194 днів), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без урахування податків та обов`язкових платежів.

Розглядаючи вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх обґрунтованими, такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи зі змісту вказаної статті моральну шкоду працівникові відшкодовує безпосередньо роботодавець, якщо наявні такі умови: 1) факт порушення роботодавцем законних прав працівника. У цьому разі законним правом визнається будь-яке суб`єктивне право працівника, що виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди, укладеної між роботодавцем і його працівником як сторонами трудових відносин; 2) працівникові завдано моральних страждань, або він втратив нормальні життєві зв`язки, або в нього виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя; причинний зв`язок між другою та першою умовами. Тобто моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або виникнення потреби в працівника докласти додаткові зусилля для організації свого життя, спричинені внаслідок порушення роботодавцем законних прав працівника. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Аналізуючи доводи позивача щодо спричиненої їй моральної шкоди, суд знаходить доведеним факт наявності у неї моральних втрат, внаслідок її незаконного звільнення. Тому із врахуванням вимог справедливості і розумності, характеру немайнових втрат, які зазначала позивач у зв`язку із звільненням, відновлення у подальшому порушених прав позивача, суд вважає необхідним визначити її у розмірі 1 000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому суд стягує з відповідача - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» на користь держави судові витрати в розмірі 908 грн.

Керуючись ст. 6-13, 81, 259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді техніка Пирятинського району газопостачання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз».

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» ( ідентифікаційний код за , 37503, м. Лубни Полтавської області, вул. Л.Толстого,87) на користь ОСОБА_1 (народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 78 321 (сімдесят вісім тисяч триста двадцять одну) гривні 68 коп з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, та у відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» ( ідентифікаційний код за , 37503, м. Лубни Полтавської області, вул. Л.Толстого,87) на користь держави судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення в частині поновлення на роботі - допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 25.04.2022.

Головуюча О.О. Сайко