Номер провадження 2/754/156/22
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2022 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді: Сенюти В.О.,

при секретарі: Сінєльніковій С.М.,

за участю за первісним позовом:

представника позивача: Гороховської А.О. ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Лебідь Л.М. ,

за зустрічним позовом:

позивача: ОСОБА_2 ,

представника позивача: Лебідь Л.М. ,

представника відповідача: Гороховської А.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» про визнання договору позики недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу.

На обґрунтування заявлених вимог, позивач у позовній заяві зазначає, що 02.06.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 300000,00 грн. Відповідно до розписки, підписаної відповідачем, останній зобов`язується повернути позику 02.10.2020 року. Відповідач, незважаючи на встановлений, погоджений порядок та умови повернення грошових коштів уникає виконання зобов`язання. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 301106,56 грн., а саме: 300000,00 грн.- основного боргу та 1106,56 грн. - 3% річних.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лебідь Л.М. подала відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості. Вказує, що ОСОБА_2 не укладав договору позики із позивачем ОСОБА_4 та не отримував від нього кошти, документ підписував в кабінеті роботодавця без участі позивача у справі та під впливом тяжкої обставини - уникнення безробіття (щоб залишитися на роботі), необхідністю утримувати власну сім`ю і допомагати батькам.

Крім того, відповідачем подана зустрічна позовна заява. Подану зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що у період з вересня 2018 року по серпень 2020 року ОСОБА_2 працював в ТОВ «КСТ Груп Україна» на посаді менеджера з транспортно-експедиційної діяльності (до 02.06.2020 року) і на посаді помічника менеджера/комерційного директора (в період з 02.06.2020 року до звільнення у серпні 2020 року). До лютого 2019 року ОСОБА_2 працював без належного оформлення трудових відносин, встановлений випробувальний термін. 02.06.2020 року співвласник ТОВ «КСТ Груп Україна» ОСОБА_5 в своєму кабінеті надав ОСОБА_2 вже роздрукований документ (розписку) від 02.06.2020 року на половину суму затрат трафіка, що витратив власник рухомого складу, користуючись кодами компанії ТОВ «КСТ Груп Україна», як гарантію відповідальності ОСОБА_2 по відношенню до роботи. ОСОБА_4 , а також свідки вказані в розписці не були присутні під час вказаних домовленостей. Отже, ОСОБА_2 не отримував 300000,00 грн. у борг від ОСОБА_4 . Боргова розписка складена для керівництва ТОВ «КСТ Груп Україна» фіктивно, без настання наслідків (надання та повернення коштів) і як гарантія, що відповідач залишиться на роботі і відпрацює майже половину (300000,00 грн.) завданого його роботою, на думку керівництва ТОВ «КСТ Груп Україна», збитку підприємству. У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_2 категорично незгідний із вимогами позивача за первісним позовом, вважає їх безпідставними та не обґрунтованими, такими, що не відповідають вимогам законодавства. Водночас вважає, що боргова розписка від 02.06.2020 року складена фіктивно, з порушенням вимог законодавства, а тому має бути визнана судом недійсною.

ОСОБА_4 вимоги зустрічної позовної заяви не визнає, вважає, що зустрічна позовна заява ґрунтується на голослівних, нічим не доведених твердженнях. На підприємстві звичайна практика допомагати працівникам та у разі необхідності надавати кошти в борг, без відсотків. Про вказане знав ОСОБА_2 , чим і скористався, про що свідчить його розписка. Отже, позивач за зустрічним позовом не заперечує що підпис на розписці вчинено останнім особисто. Після звільнення ОСОБА_2 шукав можливості уникнути повернення свого боргу та на зв`язок не виходив.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лебідь Л.М. подала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Відповідно до якої вважає, що ОСОБА_4 жодним чином не спростовує (проігнорував) та не надав до суду пояснень щодо доводів сторони позивача за зустрічним позовом про дійсні обставини та відносини, які склалися між сторонами. ОСОБА_4 вказує у відзиві, що він позичає кошти без відсотків людям, які в нього працюють, а відтак свідчить про те, що спір щодо коштів виник між сторонами як роботодавцем та працівником. Представник ОСОБА_2 вважає, що останній не звертався та не отримував кошти від ОСОБА_4 . Розписка не містить дати і місця отримання ОСОБА_2 коштів у розмірі 300000,00 грн. Таким чином, відзив на зустрічну позовну заяву не спростовує доводів позивача за зустрічним позовом та не обґрунтовується належними доказам, у зв`язку з чим просить суд визнати не дійсним договір позики, яким є розписка від 02.06.2020 року та відмовити в первісному позові у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «КСТ Груп Україна» про визнання недійсним договір позики - прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та постановлено перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого провадження.

На виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 30.09.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання ТОВ «КСТ Груп Україна» надано до суду копію особової справи ОСОБА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.11.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат Гороховська А.О. просила задовольнити первісну позовну заяву з викладених підстав. У задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити, через необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Лебідь Л.М. щодо задоволення первісного позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити. Зустрічну позовну заяву - задовольнити з викладених підстав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ТОВ «КСТ Груп Україна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши вступне слово, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 02.06.2020 року ОСОБА_2 підписано розписку про те, що він отримав від ОСОБА_4 кошти в розмірі 300000,00 грн. Отриману суму зобов`язується повернути ОСОБА_4 не пізніше 02.10.2020 року (а.с. 9).

З письмових матеріалів справи вбачається, що 19.10.2020 року позивач звертався до відповідача із претензією про сплату заборгованості (а.с.6-8), однак остання залишилася без задоволення.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно зі ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК).

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Договір позики є одночасно і двостороннім правочином, і одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Розписка, на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

У матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики (розписка), укладений між сторонами, є не чинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають виконанню.

Частинами 3, 4 ст. 545 ЦК передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно з нормами ст.527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував факт підписання власноручно ним розписки.

Проте, ОСОБА_2 заперечував факт отримання ним коштів у сумі 300000,00 грн., як зазначено у розписці. Пояснюючи тим, що розписка була складена для керівництва ТОВ «КСТ Груп Україна» фіктивно, без настання наслідків (надання та повернення коштів) і як гарантія, що відповідач залишиться на роботі і відпрацює майже половину (300000,00 грн.) завданого його роботою, на думку керівництва ТОВ «КСТ Груп Україна», збитку підприємству.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доводи ОСОБА_2 про те, що розписка ним підписана в кабінеті роботодавця, без участі ОСОБА_4 та під впливом тяжкої обставини - уникнення безробіття (щоб залишитися на роботі), необхідністю утримувати власну сім`ю і допомагати батькам, суд приймає критично.

З письмових матеріалів справи вбачається, що 17.08.2020 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Свідок ОСОБА_6 показала, що текст розписки був набраний та роздрукований нею, а ОСОБА_2 вказану розписку підписав власноручно. ОСОБА_7 приніс кошти та особисто, у її присутності, передав ОСОБА_2 . Кошти у сумі 300000, 00 грн. надавалися у борг із обов`язковим їх поверненням. Жодного примусу під час підписання розписки та передачі грошей не було.

Свідок ОСОБА_5 показав, що у його кабінеті, у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , кошти в сумі 300 000,00 грн. були передані ОСОБА_2 розписку ОСОБА_2 підписав особисто без будь - якого примусу.

За таких обставин, установивши, що указана розписка підтверджує отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 , як позику коштів у розмірі 300 000,00 грн., а договір позики передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики), суд приходить до висновку про те, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача.

Досліджена судом оригінал розписки підтверджує факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 в борг 300000,00 грн.

Станом на дату розгляду справи боргова розписка перебуває у кредитора, що за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов`язання.

Як встановлено при розгляді справи, на даний час ОСОБА_2 продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором позики не погашає, у зв`язку з чим, виникла заборгованість в розмірі 301106,56 грн. з яких: основний борг - 300000,00 грн., 3% річних - 1106,56 грн.

Відповідно до положення ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 року вказав, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, позивачем за первісним позовом заявлені вимоги щодо стягнення основної суми боргу та трьох процентів річних від простроченої суми.

Суд приходить до висновку, що сума штрафних санкцій у вигляді 3 % річних у розмірі 1106,56 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо зустрічної позовної заяви, суд приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Позивач за зустрічним позовом просить визнати договір позики, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на суму 300000,00 грн.

За змістом ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює критично доводи ОСОБА_2 у зустрічному позові про те, що договір позики від 02.06.2020 року є недійсним, через його фіктивність, укладений без настання наслідків (надання та повернення коштів) і як гарантія, що відповідач залишиться на роботі, оскільки належних, достовірних та допустимих доказів наведеному позивачем за зустрічним позовом надано не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довів ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Отже, у матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики (розписка), укладений між сторонами, є не чинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають виконанню.

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, в зустрічному позові слід відмовити.

Відповідно до положення ст.. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судових збір у розмірі 3 011,06 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 524, 525, 526, 599, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 76, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) суму боргу у розмірі 300 000,00 грн., 3 % річних у сумі 1 106, 56 грн. та судовий збір у розмірі 3 011,06 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «КСТ Груп Україна» (, адреса м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 67) про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Суддя: В.О.Сенюта