Справа № 462/2704/21 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3231/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар: Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1 , представника ДП «ЛДЗ «Лорта»- адвоката Талалаєвої О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/2704/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення не нарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати,-

в с т а н о в и в:

21.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» в якому просить стягнути не нараховану та не виплачену заробітну плату в сумі 277 596,48 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по лютий 2021 року станом на березень 2021 року у сумі 144 976,06 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 16.11.2007 року працювала начальником цеху гальванопокриття другої групи(002), з 06.11.2018 року старшим майстром дільниці другої групи слюсарно-штампувального цеху (007), а з 02.11.2020 року і до цього часу диспетчером цеху друкованих плат(010)ДП «ЛДЗ «ЛОРТА»

Починаючи з 2008 року відповідач порушує законодавство про працю, а саме їй встановлено посадовий оклад нижчий , ніж гарантований Галузевими угодами на 2008-2009рр., 2010-2011, 2016-2020 роки.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 не нараховану та не виплачену заробітну плату в розмірі 277 596,48 грн. без нарахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з січня 2008 року по лютий 2021 року станом на березень 2021 року 144 976,06 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів , які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України.

Стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «ЛОРТА» в дохід держави 908 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила представник відповідача-адвокат Талалаєва О.Ю.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ДП ЛДЗ «ЛОРТА» у 2010 році увійшло до Державного Концерну «Укроборонпром» і такий не підписував Галузеву та Міжгалузеву Угоди на які посилається суд першої інстанції. Вказана обставина підтверджується листом ДК «Укроборонпром» від 17.05.2021 року, який суд безпідставно не взяв до уваги та не вказав у рішенні чому зазначений лист є неналежним доказом. Судом першої інстанції не встановлено, що відповідач та ДК «Укроборонпром» не входить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі. Доказів протилежного позивач не надав, що робить оскаржуване рішення необґрунтованим, оскільки викладені у ньому мотиви не підтверджуються жодними доказами , а є лише позицією позивача.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 року справа № 753/23949/18 встановив, що відповідач не належить до сфери управління міністерства, яке є підписантом галузевої угоди. У даній справі доведено належними доказами про те, що відповідач не належить до сфери дії Міністерства економічної політики та торгівлі, яке і було підписантом Міжгалузевої угоди на 2016-2020 роки, а з 2011 року дія Галузевої угоди також не може поширюватись на діяльність відповідача, оскілки відповідач вибув з управління Міністерства промислової політики. Для об`єктивного та законного судового рішення у даній справі, важливим є дослідження саме питання поширення Галузевої та Міжгалузевої угоди на правовідносини позивача і відповідача, однак дане питання залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації, суд не встановив чи має позивач право на таку, оскільки судом не встановлено порушення термінів виплати заробітної плати. Ухвалюючи рішення в цій частині, суд не врахував принцип співмірності, який визначений у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 року у справі №569/6583/16-ц. Процесуальні порушення полягали у тому, що суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін безпідставно, не задовольнивши клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні в загальному провадженні. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На виконання вимог статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) позивачем по справі ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві позивач ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає такі безпідставними. ДП «ЛДЗ «Лорта» на 2016-2020 роки впровадило міжгалузеву угоду на підприємстві для всіх працівників, починаючи з січня 2017 року, що підтверджується Наказом від 23.01.2017 року №6 «Про впровадження Міжгалузевої угоди на 2016-2020 роки та збільшення заробітної плати. Міжгалузева угода підписана профспілкою, а саме спільним представницьким органом всеукраїнських репрезентативних профспілок машинобудівного і оборонно-промислового комплексів України в особі профспілок: працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування; працівників енергетики та електротехнічної промисловості; працівників космічного та загального машинобудування; працівників лісових галузей; машинобудівників та приладобудівників; працівників машинобудування та металообробки; працівників радіоелектроніки та машинобудування; працівників суднобудування; працівників текстильної та легкої промисловості (далі по тексту-галузей промисловості).

У відзиві позивач посилається на обставини викладені у позовній заяві, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача - адвоката Талалаєвої О.Ю. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 16.11.2007 року працювала начальником цеху гальванопокриття(002), з 06.11.2008 року- старшим майстром дільниці другої групи слюсарно-штампувального цеху (007), а з 02.11.2020 року і до цього часу-диспетчером цеху друкованих плат (010) ДП «ЛДЗ «Лорта».

Зазначає, що починаючи з 2008 року ДП «ЛДЗ «Лорта» порушувало законодавство про працю, а саме, позивачу встановлено посадовий оклад нижчий, ніж Галузевою угодою між Міністерством промислової політики України, ФДМ України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств промислових галузей на 2008-2009 роки, Галузевою угодою на 2016-2020 роки.

Просила стягнути із ДП «ЛДЗ «Лорта» не нараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 277 596,48 грн. та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по лютий 2020 року станом на січень 2021 року в розмірі 144 976,06 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції, розглядаючи справу у спрощеному провадженні, виходив з вимог позовної заяви та погодився з такими.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне викласти мотивувальну та резолютивну частину рішення у редакції цієї постанови.

Згідно матеріалів справи «ЛДЗ «Лорта» (далі по тексту-підприємство) є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29 липня 1998 року №261 «Про створення підприємства «ЛДЗ «Лорта» та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром (далі по тексту ДК «Укроборонпром»). Дата державної реєстрації підприємства 21 вересня 1998 року. Регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюється Концерном як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

ДК «Укроборонпром» є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови КМУ від 29 грудня 2010 року № 1221, з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком.

Відповідно до абз.2 пункт 1 Статуту ДК «Укроборонпром» затвердженого КМУ від 31 серпня 2011 року № 993 «Деякі питання ДК « Укроборонпром» функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює КМУ.

Львівський державний завод «Лорта» включено до Переліку державних підприємств, що включені до складу ДК «Укроборонпром», який є Додатком до постанови КМУ від 29 грудня 2010 року №1221, згідно з постановою КМУ від 06 квітня 2011 року № 374 «Про внесення змін до постанови КМУ від 29 грудня 2010 року № 1221.

У 2004 році на підприємстві укладений Колективний договір ДП «ЛДЗ «Лорта» на 2004-2006 роки, який діяв до укладення нового колективного договору.

25 травня 2016 року на конференції трудового колективу укладений новий Колективний договір ДП «ЛДЗ «Лорта» на 2016-2020 роки, який зареєстровано департаментом економічної політики ЛМР за реєстровим номером №159 від 21 червня 2016 року.

Звертаючись із позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги мотивувала тим, що в період з 2015 року і до 2016 року на підприємстві діяла Галузева угода на 2010-2011 роки, відповідно до положень якої мінімальний посадовий оклад з січня 2008 року по вересень 2016 року повинен був розраховуватися із коефіцієнтом 1,25, а саме: мінімальна заробітна плата Х 1,25 .

З вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «Лорта» діє Міжгалузева угода у сферах промислових галузей ( далі по тексту Міжгалузева угода).

Відповідно до пункту 5.1.1 міжгалузевої угоди, сторони домовилися, щоб встановити на підприємствах на період до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше як 1 до 1,5.

Тому, згідно даних позивачем розрахунків , відповідач не нарахував і не виплатив їй заробітну плату за 2008-2020 роки із врахуванням коефіцієнту.

Із доводами позовних вимог суд апеляційної інстанції не повністю погоджується, оскільки Галузеві угоди на протязі спірного періоду переукладалися, зокрема у 2008 році, у 2010 році, яка діяла на 2010-2011 роки. У пункті 5.1.1 Галузевої угоди на 2010-2011 роки встановлено співвідношення між законодавчо встановленою заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше як 1 до 1,1.

У 2016-2020 роках діяла Галузева угода, яка зареєстрована МСП, р.н. 22 від 03 жовтня 2016 року.

В розрахунках посадового окладу відповідач застосовував коефіцієнт 1,25 за період з 2008-2010 роки, а з 2010 року застосовував коефіцієнт 1,1.

Позивач у своїх розрахунках застосовувала коефіцієнт 1,25 в період з 2008 по 2016 роки, що призвело до розбіжностей у нарахуванні відповідачем та було неправильно із сторони позивача, що остання визнала. При звірці розрахунків, які надала представник відповідача адвокат Талалаєва О.Ю. та переглянуті позивачем ОСОБА_1 такі сходяться у розмірах невиплаченої заробітної плати. Позивач ОСОБА_1 погоджується щодо зміни розміру стягнення невиплаченої заробітної плати та відповідно компенсації.

З матеріалів справи встановлено, що 23 січня 2017 року роботодавцем ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» видано наказ № 6 «Про впровадження Міжгалузевої угоди на 2016-2020 роки та збільшення заробітної плати», яким з метою виконання Міжгалузевої угоди та збільшення розміру заробітної плати, впроваджено з 01 січня 2017 року нові тарифи та схеми посадових окладів працівників заводу.

11 січня 2018 року видано Наказ №6 «Про збільшення заробітної плати у 2018 році», яким з метою виконання Міжгалузевої угоди та збільшення розміру заробітної плати у державі, впроваджено з 01 січня 2018 року нові тарифні ставки та схеми посадових окладів працівникам заводу.

Аналіз змісту Міжгалузевої угоди, а також двох Галузевих угод свідчить, що Міжгалузева угода поширює свою дію на суб`єктів, які перебувають у сфері дії ( належать до сфери управління), а Галузеві угоди- на підприємства, незалежно від форми власності, які за кваліфікацією видів економічної діяльності відносяться до відповідної галузі.

Оскільки відповідач, починаючи з грудня 2010 року не перебуває у сфері дії сторін Міжгалузевої угоди, з огляду на те, що його управління здійснюється Кабінетом Міністрів України через Державний концерн «Укроборонпром», положення Міжгалузевої угоди не діють, а відтак не є обов`язковими для ДП «ЛДЗ «Лорта».

Тому, висновки суду про те, що спірні відносини сторін, починаючи з 2016 року регулювалися положеннями Міжгалузевої угоди є невірними.

Враховуючи галузеву приналежність ДП «Львівський державний завод «Лорта» за видами здійснюваної ним економічної діяльності, на нього поширюється дія Галузевих угод, укладених на відповідні періоди.

За Галузевою угодою (2008-2009) коефіцієнт становив 1,25, а за Галузевою угодою (2010-2017) -1,1, а з 01.01.2017 року- 1,5 визначений Міжгалузевою угодою ( але з мінімального прожиткового мінімуму доходів громадян).

Щодо застосування прожиткового мінімуму для працездатних громадян для визначення мінімального посадового окладу з 01.01.2017 року, то порядок визначення заробітної плати, періодичність її виплати, формування визначається Законом України «Про оплату праці».

При розрахунку посадового окладу за період до 2017 року застосовувався розмір мінімальної заробітної плати.

В подальшому, Законом України від 06.12.2016 року № 1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» стаття 6 Закону України «Про оплату праці» була викладена в новій редакції, де тарифна сітка ( схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок ( посадових окладів). Схема посадових окладів ( тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій , що фінансуються з бюджету, формується на основі:1) мінімального розміру посадового окладу ( тарифної ставки) встановленого КМУ; 2) міжпосадових ( міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів ( тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.

Мінімальний посадовий оклад ( тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 01 січня календарного року. У п.5 Закону України від 06.12.2016 року № 1774-УІІІ, який набрав чинності з 01.01.2017, зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

Різниця між фактично нарахованою заробітною платою позивача та заробітною платою, яка нараховується у зв`язку з розглядом даної справи становить 47 771,40 грн.

Щодо міжгалузевої угоди 2016-2020 років, яка підписана Міністерством економічного розвитку і торгівлі, не може поширюватися на діяльність ДК «Укроборонпром» і, зокрема, на ДП «ЛДЗ «Лорта», що підтверджується листом від 20.01.2022 року.

Відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди» - колективний договір-угода, яка укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Колективні договори ДП «ЛДЗ «Лорта» реєструвалися Департаментом економічної політики Львівської міської ради.

На ДП «ЛДЗ «Лорта» діяло два колективні договори за період 2004-2006 років та на 2016-2020 роки. Останній колективний договір був зареєстрований департаментом економічної політики ЛМР за № 159 від 21 червня 2016 року.

З огляду на наведене підтверджено, що Міжгалузева угода 2016-2020 років не поширювала свою діяльність на ДП «ЛДЗ «Лорта».

У п.3.3 Колективного договору 2016-2020 роки на ДП «ЛДЗ «Лорта» зазначено, що конкретні розміри тарифних ставок ( посадових окладів) встановлюються штатним розписом, виходячи із міжкваліфікаційних співвідношень для встановлення рівня тарифних ставок робітникам згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди між Міністерством промислової політики та профспілкою робітників радіоелектроніки та машинобудування України. Тобто, колективний договір відсилає на коефіцієнти, які визначені у Галузевих угодах, а не у Міжгалузеві угоді 2016-2020 років.

Із врахуванням зазначеного, позивач невірно здійснював розрахунок свого посадового окладу з урахуванням положень Міжгалузевої угоди 2016-2020 року. Однак, навіть, із застосуванням коефіцієнту 1,5, який вказаний у Міжгалузевій угоді, такий має застосовуватися до мінімального прожиткового мінімуму, а не до мінімальної заробітної плати. Відповідно до Розрахунку, наданого представником відповідача та з яким погодилася позивач ОСОБА_1 різниця в заробітній платі згідно ОСОБА_2 угод та фактично нарахованою заробітною платою за період 2008-2020 роки становить 47 771,40 грн. (а.с.18-23 т.2).

Враховуючи те, що позивачем невірно застосовано коефіцієнт та невірно визначено суму посадового окладу, розмір компенсації також є невірним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000року № 2050-ІІІ» (далі по тексту Закон) підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, в тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 2 Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ії виплати ( далі по тексту-компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Стаття 3 Закону містить положення, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується дохід до уваги не береться).

Постановою КМУ № 159 від 21 лютого 2001 року був затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін ( індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100.

Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом ( Абзац 2 п.4 із змінами, внесеними згідно з постановами КМ № 430 від 31.03.2003 № 355).

У п.9 такого Порядку зазначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Згідно наданого відповідачем Розрахунку компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по січень 2021 року станом на лютий 2021 року становить 83 777, 57 грн.

Із зазначеною сумою компенсації позивач ОСОБА_1 згідна, просила її стягнути.

Колегія суддів вважає, що компенсацію грошових коштів слід стягнути в користь позивача, враховуючи тривалий період недорахування заробітної плати, що призвело до знецінення грошових коштів, які у відповідний період належали позивачу.

Відповідно до ч.1 п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.1,3,4 ; 383; 384; 389-391 ЦПК України, -суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції:

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» ( ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 47 771,40 грн. (Сорок сім тисяч сімсот сімдесят одна грн. 40 коп. не нарахованої та не виплаченої заробітної плати з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» () на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 ) 83 777,57 грн. (вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят сім грн.. 57 коп.) компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з січня 2008 року по лютий 2021 станом на березень 2021 року з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до законодавства України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк