Провадження № 2/521/1168/22
16 лютого 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
Позивачу відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 14.09.2017 року та договору дарування частки житлового будинку від 18.09.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Яковлевою О.М. зареєстрованих у реєстрі за № 2166 та за № 2212. Належить на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вказав позивач, у вказаному житловому будинку зареєстровані її тітка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.08.1980 року та її діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28.02.2005 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 28.03.2005 року.
Позивач вказала, що згідно до відомостей домової книги про реєстрацію осіб, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були зареєстровані у житловому будинку з моменту їх народження.
У 1982 році ОСОБА_2 одружилась та переїхала проживати до свого чоловіка, а їх діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з моменту їх народження завжди проживали за її місцем мешкання. Однак зареєстровані були за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, позивач вказала, що на даний час відповідачі не проживають у житловому будинку, що належить їй на підставі договорів дарування частки житлового будинку, та з ними вона не спілкується.
Крім того, позивач вказала, що з огляду на відсутність спілкування з відповідачами, у добровільному порядку здійснити процедуру зняття з реєстрації немає можливості, а тому вона звернулась до органів надання адміністративних послуг з проханням зняти їх з реєстрації, однак в усному порядку було відмовлено та запропоновано звернутися до суду.
Позивач стверджує, що відповідачі ніяким чином в утриманні житла участі не беруть, не сплачують комунальні послуги, та вона не може вільно реалізовувати своє право на володіння, користування та розпорядження житловим будинком, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 6).
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялись належним чином (а. с. 46, 47, 48, 49, 50, 51).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 14.09.2017 року та договору дарування частки житлового будинку від 18.09.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Яковлевою О.М. зареєстрованих у реєстрі за № 2166 та за № 2212 ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9 10, 12 13).
Зі змісту «Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку АДРЕСА_2 » виданих ДНАП ОМР, від 09.02.2021 року, вбачається, що в належному позивачу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані, зокрема, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 8).
У відповідності до Актів про непроживання, від 20.09.2021 року та від 24.09.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , з 1982 року не проживає ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають за вищевказаною адресою реєстрації з моменту їх народження по сьогоднішній день і речі, що належать їм, у будинку відсутні (а. с. 19 21).
З огляду на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в ній фактично не проживають, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року, у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 81, 141, 223, 264, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук