Справа № 135/1432/21
Провадження № 22-ц/801/1135/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 рокуСправа № 135/1432/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення вихідної допомоги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 03 травня 2022 року в м. Ладижин суддею цього суду ОСОБА_2 , зі складанням його повного тексту 03 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (далі АТ «ДТЕК Західенерго») про стягнення вихідної допомоги, мотивуючи його тим, що з 01 лютого 1989 року до 31 липня 2020 року він працював слюсарем з ремонту устаткування розподільних пристроїв 6 розряду бригади з обслуговування трансформаторів та масло господарства електричного цеху на Відокремленому підрозділі «Ладижинській Тепловій електричній станції АТ «ДТЕК Західенерго» (далі ДТЕК Ладижинська ТЕС) .

31 липня 2020 року позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із переведенням до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеренергосервіс» (далі - ТОВ «Інтеренергосервіс») за п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 623-к від 29.07.2020.

Позивач вказує, що при звільненні ним не було отримано вихідної допомоги як це передбачає п. 2.6. Колективного договору. Однак, на його думку, він має право на її отримання, оскільки його стаж в електроенергетичній галузі був більше 25 років та він не досяг на момент звільнення з ДТЕК Ладижинська ТЕС права на пенсію, що відповідає умовам вказаного Колективного договору.

Причиною для відмови відповідачем у виплаті вихідної допомоги стало те, що його було звільнено у зв`язку із переведенням на інше підприємство, а не у зв`язку скорочення чисельності або штату ДТЕК Ладижинська ТЕС.

На думку позивача, ніякого переведення не відбувалось, оскільки на ДТЕК Ладижинська ТЕС в 2020 році були запроваджені зміни в організації експлуатаційних функцій, які полягали в тому, що зі структури Ладижинської ТЕС було виключено ремонтну бригаду електроцеху та укладено відповідний договір з іншим підприємством - ТОВ «Інтеренергосервіс», яке здійснює функції ремонтної бригади на ДТЕК Ладижинська ТЕС та його службові обов`язки після звільнення жодним чином не змінились, оскільки він продовжує працювати на ДТЕК Ладижинська ТЕС, але його роботодавцем є не ДТЕК Ладижинська ТЕС, а ТОВ «Інтеренергосервіс».

Позивач вважає, що зміна експлуатаційних функцій полягала фактично в зміні чисельності та штату ДТЕК Ладижинська ТЕС, а тому є прихованою формою скорочення. При цьому ДТЕК Ладижинська ТЕС офіційно не оформляла скорочення працівників відповідно до вимог Закону, - не повідомляла Державну службу зайнятості про скорочення працівників, не здійснила звільнення у зв`язку за ініціативою адміністрації у зв`язку із скороченням чисельності або штату, внаслідок чого його було позбавлено права на отримання вихідної допомоги із формальних підстав.

Крім того, позивач вказує на те, що його не було ознайомлено з умовами колективного договору ДТЕК Ладижинська ТЕС, зокрема, з умовами отримання вихідної допомоги, а тому він не знав про конкретні підстави за яких виплачується вихідна допомога.

Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «ДТЕК Західенерго» на свою користь вихідну допомогу в розмірі 10 середніх місячних заробітків.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької від 03 травня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну, в якій, посилаючись на посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві АТ «ДТЕК Західенерго» просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 01 лютого 1989 року до 31 липня 2020 року ОСОБА_1 працював на ДТЕК Ладижинська ТЕС на різних посадах, що підтверджується відмітками у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.7-9).

Сторонами не заперечується, що ДТЕК Ладижинська ТЕС є відокремленим підрозділом та входить до складу АТ «ДТЕК Західенерго».

Листом №1402 від 17 липня 2020 року директор ТОВ «Інтеренергосервіс», просив ДТЕК Ладижинська ТЕС звільнити за переведенням у ТОВ «Інтеренергосервіс» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України працівників ДТЕК Ладижинська ТЕС, перелічених у додатку до вказаного листа, до яких, зокрема, включено ОСОБА_1 (а.с.42).

23 липня 2020 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення у зв`язку з переведенням до ТОВ «Інтеренергосервіс» (а.с.40).

Наказом № 623-к «Про звільнення» від 29 липня 2020 року ОСОБА_1 з 31 липня 2020 року звільнено з посади електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням до ТОВ «Інтеренергосервіс». Здійснено остаточний розрахунок. Перераховано компенсацію за невикористані дні відпустки, що становить 23 дні на рахунок ТОВ «Інтеренергосервіс». З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 31 липня 2020 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.41).

31 липня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про розмір суми, яка належить йому до виплати при звільненні, надано розрахунковий лист за липень 2020 року (а.с.43, 44).

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 та інші працівники звернулись до директора ДТЕК Ладижинська ТЕС Снєгіна І.П. з колективним зверненням, в якому просили розібратись та надати відповідь щодо змін у чисельності працівників та штату, які відбулись протягом 2020 року в компанії ДТЕК Ладижинська ТЕС згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України та щодо порушення процедури звільнення у зв`язку зі скороченням і невиплати вихідної допомоги відповідно до п. 2.6 Колективного договору (а.с.11).

Відповідно до відповіді директора ДТЕК Ладижинська ТЕС Снєгіна І.П. №14-18 від 05 січня 2021 року на ДТЕК Ладижинська ТЕС з 01 вересня 2020 року запроваджені зміни в організації експлуатаційних функцій з метою вдосконалення виробництва та праці, підвищення рівня використання трудового потенціалу та ефективної зайнятості працівників та концентрації зусиль на основній діяльності підприємства з виробництва електричної енергії. В процесі розробки необхідних організаційно-технічних заходів з трансформації експлуатаційних функцій на ДТЕК Ладижинська ТЕС був отриманий лист від директора ТОВ «Інтеренергосервіс» №1402 від 17.07.2020 з пропозиціями про те, що ряд працівників ДТЕК Ладижинська ТЕС будуть прийняті на роботу на вказане підприємство за переведенням з ДТЕК Ладижинська ТЕС. Також зазначено, що звільнення відбулося на підставі ч. 5 ст. 36 КЗпП України за його письмовою заявою, що відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.12).

05 березня 2021 року ОСОБА_1 подав до Державної служби України з питань праці заяву з проханням провести позапланову перевірку ДТЕК Ладижинська ТЕС на предмет порушення законодавства «при проведенні масового звільнення працівників у 2020 році на ДТЕК Ладижинська ТЕС, а також фактичного позбавлення заявників права на вихідну допомогу через проведення прихованого скорочення чисельності або штату працівників (а.с.47).

Згідно з листом Вінницького обласного центру зайнятості № 03-13/1068-21 від 12 березня 2021 року протягом 2020 року від підприємства ДТЕК Ладижинська ТЕС до Ладижинської міської філії Вінницького обласного центру зайнятості не надходила звітність за формою 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці» (а.с.15).

Відповідно до акту № ВН1605/482/АВ від 25 березня 2021 року у період з 23 березня 2021 року по 25 березня 2021 року представником Управління Держпраці у Вінницькій області був проведений позаплановий захід державного нагляду (контролю) з питань додержання законодавства про працю, яким встановлено відсутність порушень вимог законодавства про працю (а.с.48-52).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту колективного договору вбачається, що вихідна допомога, має виплачуватись при вивільненні працівника у випадках ліквідації, реорганізації Товариства (відокремлених підрозділів), зміни форм власності, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а в цій справі звільнення відбулось у зв`язку із переведенням працівника, за його згодою, на інше підприємство, тому підстави для стягнення вихідної допомоги відсутні.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується із такими висновками, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Положеннями ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За умовами пункту 2.6 розділу 2 Колективного договору АТ «ДТЕК Західенерго», сторона власника зобов`язується, зокрема, при припиненні трудового договору у випадках скорочення чисельності або штату виплачувати вихідну допомогу працівникам: які не досягли віку, що дає право на пенсію за віком, і мають безперервний стаж роботи в електроенергетичній галузі 25 років і більше - у розмірі десяти середніх місячних заробітків; решта - у розмірі середнього місячного заробітку (а.с.5-6).

З матеріалів справи вбачається, що звільнення ОСОБА_1 відбулось на підставі його особистої заяви про звільнення у зв`язку із переведенням до ТОВ «Інтеренергосервіс», що узгоджується із вимогами п. 5 ст. 36 КЗпП України, а не у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення вихідної допомоги, передбаченої Колективним договором, а тому відповідачем проведено всі розрахунки, передбачені законодавством з позивачем при його звільненні.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд упереджено ставився до позивача, оскільки залишив його позовну заяву без руху ґрунтуються на припущеннях та є надуманими, а тому не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

Факт ознайомлення чи не ознайомлення ОСОБА_1 із умовами колективного договору, жодного значення для вірності вирішення цього спору не має, оскільки в даному випадку доведеним є факт відсутності підстав для стягнення вихідної допомоги, передбаченої цим колективним договором, тобто наявність чи відсутність цього факту не стосується суті спору, тому не входить до предмета доказування, а відтак відхиляються доводи апелянта про необхідність скасування оскаржуваного рішення на тій підставі, що суд не застосував ч.9.ст.9 Закону України «Про колективні договори та угоди» щодо обов`язку роботодавця ознайомлювати працівників з колективним договором.

Відмова суду першої інстанції у призначенні почеркознавчої експертизи для встановлення напису та підпису позивача на його особовій картці про ознайомлення з колективним договором, також не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки з наведених вище мотивів не ставить під сумнів правильність висновків суду, а дані, які просив встановити ОСОБА_1 у висновку експерта, не входять до предмета доказування у цій справі. Зі змісту ухвали суду про відмову у призначенні почеркознавчої експертизи видно, що суд свої висновки обґрунтував, а тому безпідставним є твердження апелянта про необґрунтованість таких висновків суду. За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом положень ст. 76, 103, 104 ЦПК України щодо доказів, призначення експертизи та ухвали про її призначення відхиляються як безпідставні.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді О. С. Панасюк

Т. Б. Сало