21 квітня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Панченко О.М..
за участю секретаря - Богослов Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходилась справа № 2- 5546/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) про стягнення боргу за кредитним договором № 674 від 20.09.2007 року у розмірі 15 507,83 гривень. 08 листопада 2010 року по вказаній справі було ухвалено рішення, відповідно до якого з відповідача на користь банку було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 674 від 20.09.2007 року в розмірі 15 235, 48 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 152,35 гривень та витрати на інформаціно - технічне забезпечення у сумі 120 гривень, всього стягнуто 15 507. 83 гривень. Рішення суду набрало законної сили 06 грудня 2010 року. 09 липня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк», від імені якого діє виконуючий обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Український професійний банк» Шаров Володимир Сергійовича та позивачем у справі було укладено Договір № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого Банк відступив, а ОСОБА_1 набув права вимоги до групи позичальників, заставодавців та поручителів, в тому числі до відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 674 від 20.09.2007 року, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1-1 та Додатку № 1 -2 до цього Договору (копія Договору та Витягу з реєстру додаються). Сторонами у повному обсязі виконані зобов`язання за договором № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.07.2019 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Таким чином, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в даних правовідносинах, оскільки останнім було відступлено право вимоги за кредитним договором № 674 від 20.09.2007. Після чого, 16 січня 2020 року, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було замінено сторону стягувача ГІАТ «Український професійний банк» на його правонаступника позивача у справі ОСОБА_1 у цивільній справі № 2-5546/2010 за позовом ПАТ «Український професійний банк» про стягнення заборгованості. Наразі в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овчаренко М.О. відкрито виконавче провадження № 61438610 за примусовим виконанням виконавчого листа № 2-5546/10, Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 15 507,83 гривень. Станом на жовтень місяць 2021 року, в ході примусового виконання виконавчого документу стягнення не відбувалось, залишок заборгованості відповідає сумі за виконавчим документом та складає 15 507,83 гривень. Проте, весь цей період (з 08 листопада 2010 року по 12 жовтня 2021 року) Відповідач безпідставно користувалися коштами, які належали до сплати Кредиторові. А тому, факт наявності заборгованості відповідачки є преюдиційним, оскільки встановлене рішенням суду, що набрало законної сили. Однак одним із обов`язкових властивостей судового рішення є його обов`язкове та своєчасне виконання. Однак відповідачем таке рішення суду не було виконане вчасно, у зв`язку з чим Позивач вважає, що має право стягнути з боржника інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання рішення суду.
Таким чином позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідачки на його користь грошову суму, що складається з інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва № 2- 5546/2010 від 08.11.2010 року за період до виконання відповідачкою своїх зобов`язань в рамках цих правовідносин, а саме просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання рішення суду у період з 12.10.2018 року по 12.10.2021 року. Так, за вказаний вище період розмір інфляційних втрат та 3% річних складає 4 825, 19 грн., відповідних розрахунок позивач наводить у позовній заяві.
Ухвалою суду від 29.11.2021 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, надіславши до суду письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти заочного розгляду справи судом не заперечував.
Відповідачка в судове засідання двічі не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку за її відсутності за наявності зібраних у справі матеріалів.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так під час розгляду справи, судом було встановлено, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 2- 5546/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) про стягнення боргу за кредитним договором № 674 від 20.09.2007 року у розмірі 15 507,83 гривень.
08 листопада 2010 року по вказаній цивільній справі судом було ухвалено рішення, відповідно до якого з відповідача на користь банку було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 674 від 20.09.2007 року в розмірі 15 235, 48 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 152,35 гривень та витрати на інформаціно - технічне забезпечення у сумі 120 гривень, всього стягнуто 15 507. 83 гривень.
Рішення суду набрало законної сили 06 грудня 2010 року.

09 липня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк», від імені якого діє виконуючий обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Український професійний банк» Шаров Володимир Сергійовича та позивачем у справі було укладено Договір № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого Банк відступив, а ОСОБА_1 набув права вимоги до групи позичальників, заставодавців та поручителів, в тому числі до відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 674 від 20.09.2007 року, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1-1 та Додатку № 1 -2 до цього Договору (копія Договору та Витягу з реєстру додаються). Сторонами у повному обсязі виконані зобов`язання за договором № 63 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.07.2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Таким чином, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в даних правовідносинах, оскільки останнім було відступлено право вимоги за кредитним договором № 674 від 20.09.2007. Після чого, 16 січня 2020 року, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було замінено сторону стягувача ГІАТ «Український професійний банк» на його правонаступника позивача у справі ОСОБА_1 у цивільній справі № 2-5546/2010 за позовом ПАТ «Український професійний банк» про стягнення заборгованості.

Наразі в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овчаренко М.О. відкрито виконавче провадження № 61438610 за примусовим виконанням виконавчого листа № 2-5546/10, Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 15 507,83 гривень. Станом на жовтень місяць 2021 року, в ході примусового виконання виконавчого документу стягнення не відбувалось, залишок заборгованості відповідає сумі за виконавчим документом та складає 15 507,83 гривень. Проте, весь цей період (з 08 листопада 2010 року по 12 жовтня 2021 року) Відповідач безпідставно користувалися коштами, які належали до сплати Кредиторові. А тому, факт наявності заборгованості відповідачки є преюдиційним, оскільки встановлене рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 цієї статті зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Слід звернути увагу, що згідно ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, борг відповідачки перед позивачем, що був встановлений рішенням Деснянського районного суду міста Києва № 2-5546/2010 від 08 листопада 2010 року є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як вбачається з рішення Деснянського районного суду міста Києва № 2- 5546/2010 від 08 листопада 2010 року, зобов`язання відповідачки перед позивачем виражено у гривні.

Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна позиція міститься в рішенні Верховного Суду України по справі № 6-113цс14 від 1 жовтня 2014 року. Так, ВСУ в цьому рішенні зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення і в випадку його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Більше того, суд зазначив, що за змістом цієї норми закону (ст. 625 ЦК України) нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за

Крім того, в Постанові по справі № 686/21962/15-н від 16.05.2018 року Верховний Суд дійшов таких висновків щодо правильного застосування норм права:

1. (пункти 32, 33 рішення ВС) відповідно до цих пунктів, Велика Палата Верховного Суду також відхиляє доводи відповідача про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771 цс 15, відповідно до якої припис частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Суди першої й апеляційної інстанцій встановили, що грошове зобов`язання між сторонами про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди визначене за рішенням суду саме у гривні. А тому застосування до правовідносин між сторонами статті 625 ЦК України не суперечить правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

А тому, як вбачається з обставин справи, що зазначені в цій позовній заяві, то застосування до правовідносин між відповідачкою та позивачем ст. 625 ЦК України не суперечить законодавству та судовій практиці, оскільки грошове зобов`язання між сторонами було визначено рішенням суду саме у гривні.

2. (пункт 38. рішення ВС) Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, як вже зазначалось 08 листопада 2010 року, Деснянським районним судом міста Києва по справі № 2-5546/2010 було ухвалено рішення, відповідно до якого з відповідача на користь банку було стягнено суму заборгованості за кредитним договором № 674 від 20.09.2007 року всього в розмірі 15 507,83 гривень.

Тобто відповідач за цим рішенням зобов`язана вчинити на користь позивача певну дію (сплатити грошові кошти), а тому ці правовідносини є зобов`язанням.

3. (пункт 39. рішення ВС) Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Якщо звернутись до положень ст. 11 ЦК України, то в ч. 5 цієї статті зазначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. П

Так, в правовідносинах, що склались між позивачем та відповідачем зобов`язання виникло саме на підставі рішення суду - рішення Деснянського районного суду міста Києва по справі № 2-5546/2010 від 08 листопада 2010 року.

4. (пункт 42. рішення ВС) За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України - грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржники сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

А тому, зобов`язання відповідачки перед позивачем є грошовим зобов`язанням.

5. (пункт 43. рішення ВС) Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

6. (пункт 45. рішення ВС) Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги розрахунок відсотків за користування грошовими коштами за період з 12.10.2018 року по 12.10.2021 року виконаний позивачем, суд приходить до висновку про доведеність вимог позову та стягнення з відповідачки на користь позивача грошової суми, що складається з інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2010 року за період до виконання відповідачкою своїх зобов`язань в рамках цих правовідносин у сумі 4 825 грн. 19 коп.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 грошову суму в розмірі 4 825 грн. 19 коп., що складається з 3 428 грн. 21 коп. - інфляційних втрат, 1 396 грн. 98 коп. - 3% річних за користування грошовими коштами, а також судовий збір у розмірі 908.00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання в тридцяти денний строк з дня ухвалення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Панченко