Справа № 454/4273/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заонче)

03 березня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів-,

в с т а н о в и в:

Позивачка просить стягнути з відповідача 19359,78 грн., з яких 15000 грн. основна сума позики, 1350 грн. 3% річних, 3009,78 грн. інфляційні витрати, а також 908 грн. судового збору та 5000 грн. витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначила, що 18.10.2021 року ОСОБА_2 (далі - Відповідач) позичив у - ОСОБА_1 кошти у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень, про що написав розписку, зобов`язавшись їх повернути до 10 листопада 2018 року. Після 10 листопада 2018 року відповідач по справі почав уникати зустрічей, відповідати на телефонні дзвінки. Станом на момент звернення із позовною заявою до суду відповідач коштів так і не повернув. На неодноразові прохання повернути кошти, відмовлявся.

09.11.2021 р. судом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.03.2022 р. сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, проти задоволення заочного рішення не заперечив.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судові засідання: 09.12.2021, 03.03.2022, не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. При цьому, відповідачем не було подано відзиву.

На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до розписки від 18.10.2018 р. позивач надав у позику відповідачеві грошові кошти в сумі 15000 грн. з умовою повернення до 10.11.2018.

Відповідач у встановлений строк кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Дослідивши борговий документ, проаналізувавши його форму, зміст і правову природу, суд вважає, що він підтверджує наявність боргового зобов`язання та по своїй природі дана розписка є договором позики грошових коштів з умовою сплати відсотків за користування ними.

Такий борговий документ є достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачем коштів. Як видно з пояснень позивачки, дані кошти не були повернуті їй в повному обсязі в обумовлений строк чи на першу вимогу.

Згідно поданого розрахунку позивачем, у відповідача виникла заборгованість у сумі 19359,78 грн., з яких 15000 грн. основна сума позики, 1350 грн. 3% річних, 3009,78 грн. інфляційні витрати, а також 908 грн. судового збору та 5000 грн. витрати на правову допомогу.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмета спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач не спростував їх, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути грошові кошти за договором позики у розмірі 19359,78 грн., з яких 15000 грн. основна сума позики, 1350 грн. 3% річних, 3009,78 грн. інфляційні витрати.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 908, 00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 247, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) 19359,78 грн., з яких 15000 грн. основна сума позики, 1350 грн. 3% річних, 3009,78 грн. інфляційні витрати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору, а також 5000 грн. витрати на правову допомогу.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук