КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/1322/22
провадження № 22-ц/824/6895/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.

при секретарі Полянчук І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про захист прав споживача, визнання зобов`язання за договором кредиту припиненим, визнання іпотеки припиненою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 21 січня 2022 року,

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати припиненим з 26.07.2021 правовідносини за кредитним договором №15/П/11/2006-840 від 03.11.2006, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , в зв`язку з повним виконанням зобов`язання.

Визнати іпотеку припиненою з 26.07.2021 за договором іпотеки б/н від 03.11.2006, реєстраційний номер 2943, що був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту №15/П/11/2006-840 від 03.11.2006, яким в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2944 та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Скасувати запис про іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний №53628187 від 15.08.2020, внесений приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, реєстраційний номер іпотеки: 4002807 від 03.11.2006.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вимоги за укладеним з нею кредитним договором 22.04.2021 було відступлено на користь ТОВ "Брайт Інвестмент".

20.09.2021 вона отримала від ТОВ "Брайт Інвестмент" лист з додатками та розрахунками, в якому було запропоновано провести реструктуризацію зобов`язань за договором кредиту.

ТОВ "Брайт Інвестмент" визначило загальну суму заборгованості за договором кредиту у розмірі 251 870 грн 92 коп. та запропоновано графік платежів на 10 років у розмірі щомісячного платежу 2 909 грн 22 коп., застосувавши відсоткову ставку 9,27% на весь період розрахунку.

З вказаним розрахунком позивачка не погоджується, оскільки відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" розрахунок може бути наданий тільки на один рік, кожного року повинен узгоджуватися новий графік, відповідно до актуального українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні; ануїтетна схема погашення боргу не відповідає нормам Закону, який передбачає класичну схему погашення боргу, тобто відсоток сплачується лише на фактичний залишок боргу і сума виплати кожного місяця повинна бути меншою; до суми реструктуризації неправомірно включено борг за комісією у розмірі 36 934 грн 25 коп; у розрахунках не застосовано п.п.9 п.7 Закону.

Наведений нею в позовній заяві розрахунок реструктуризації доводить, що станом на 26.01.2015 вона не мала заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками. Натомість існувала значна переплата.

З урахуванням наведеного вважає, що зобов`язання за кредитним договором № 15/П/11/2006-840 від 03.11.2006 є припиненим з 26.07.2021 в зв`язку з належним та фактичним виконанням, зробленим відповідно до Закону.

Також вважає припиненими правовідносини за договором іпотеки згідно ст. 17 Закону України "Про іпотеку", а тому іпотека має бути припинена та існують підстави для скасування заборон та обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

19.01.2022 ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни права власності стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

Заборонити відчуження права вимоги за кредитним договором №15/П/11/2006-840 від 03.11.2006 та іпотечним договором б/н від 03.11.2006, реєстраційний номер 2943, що були укладені між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , до розгляду справи по суті.

Заява обґрунтована тим, що в іпотеці за договором іпотеки від 03.11.2006 знаходиться квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є її єдиним місцем проживання.

23 вересня 2021 року є датою закінчення мораторію, передбаченого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Починаючи з цього часу вона може втратити своє єдине майно внаслідок неправомірних дій відповідачів та «чорних реєстраторів».

Відмова у забезпеченні позову може призвести до того, що не тільки майно змінить свого власника та буде постійно продаватися, але й неконтрольований продаж майнових прав за її кредитним договором призведе до хаотичної зміни відповідачів, що зробить неможливим розгляд справи. У випадку реєстрації права власності на іпотечне майно за будь-яким іпотекодержателем, продажу іпотечного майна третім особам, виконання судового рішення буде утрудненим, оскільки буде втрачене майно, в той час як дія іпотеки вже припинила свою дію внаслідок належного виконання зобов`язання та на підставі Закону.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Вважає оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Зазначила, що відмова у забезпеченні позову може призвести до того, що не тільки майно (квартира) змінить свого власника та буде постійно продаватися, але й неконтрольований продаж майнових прав за її кредитним договором призведе до хаотичної зміни відповідачів, що зробить неможливим розгляд справи взагалі. У випадку реєстрації права власності на іпотечне майно за будь-яким іпотекодержателем, продажу іпотечного майна третім особам, виконання судового рішення буде утрудненим, так як буде втрачене майно, в той час як іпотека вже припинила свою дію внаслідок належного виконання зобов`язання та на підставі Закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Брайт Інвестмент" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заявником не було виконано вимоги ст.151 ЦПК України, не було зазначено в заяві про забезпечення позову зрозумілих та допустимих причин, з підтвердженням належними та допустимими доказами, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, не наведено обґрунтування необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову, а також не вказано пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Звертає увагу, що позовні вимоги не містять вимог зобов`язального характеру, у разі повного чи часткового задоволення позову в межах позовних вимог рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню.

Крім того, 15.03.2022 було прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану " №2120-ІХ (набув чинності 17.03.2022), відповідно до якого примусове відчуження майна та реєстрація права власності в досудовому порядку на предмет іпотеки, відповідно до положень Закону України "Про іпотеку", заборонено на час воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином (а.с.81-83).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона є необґрунтованою, а саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без надання відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Судом встановлена відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що у справі пред`явлені вимоги про визнання припиненими правовідносини за кредитним договором №15/П/11/2006-840 від 03.11.2006, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , в зв`язку з повним виконанням зобов`язання; визнання іпотеку припиненою з 26.07.2021 за договором іпотеки б/н від 03.11.2006, реєстраційний номер 2943, що був укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту №15/П/11/2006-840 від 03.11.2006, яким в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати заборону відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2944 та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; скасувати запис про іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний №53628187 від 15.08.2020, внесений приватним нотаріусом Пономарьовою Д.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, реєстраційний номер іпотеки: 4002807 від 03.11.2006.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З огляду на те, що по справі заявлено вимоги, в тому числі, про скасування заборони відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 2944 та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також скасування запису про іпотеку вказаної квартири, застосування такого заходу забезпечення як заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни права власності стосовно вказаної квартири, буде гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Зміна власника іпотечного майна призведе до ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення.

При цьому колегія суддів вважає, що вжиття заходу забезпечення позову, змістом якого є вимога про визнання припиненим правовідносин за кредитним договором та договором іпотеки, у вигляді заборони відчуження права вимоги за кредитним договором №15/П/11/2006-840 від 03.11.2006 та іпотечним договором б/н від 03.11.2006, реєстраційний номер 2943, що були укладені між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , не має зв`язку з предметом позову, тобто не є співмірною з цими позовними вимогами, не забезпечує гарантії виконання можливого рішення про задоволення позову, яке не підлягає примусовому виконанню, що виключає можливість його застосування в межах розгляду цієї справи.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 серпня 2018 року (справа № 910/1040/18).

Відповідно до положень ч.2 ст.154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) на території України, при цьому відповідачем не надано суду доказів, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Заборона примусового відчуження майна та реєстрація права власності в досудовому порядку на предмет іпотеки на час воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не є обставино, що унеможливлює вжиття заходів забезпечення позову у передбачений законом спосіб.

За таких обставин, ухвалене по справі судове рішення належить скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зміни права власності стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк