Справа № 481/182/22
Провадж.№ 2/481/139/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Асмолової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2468, вчинений 31.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 14310,44 грн. та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що в жовтні місяці 2021року на адресу Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (за місцем отримання нею пенсії) надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. від 08.03.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що згідно виконавчого напису нотаріуса з її пенсії у примусовому порядку буде стягуватись заборгованість в розмірі 14310,44 грн. на користь АТ «ПУМБ» на погашення кредитного боргу. Категорично не погоджується із наявністю у неї будь-якої заборгованості, оскільки жодних кредитних договорів не укладала та кредитних коштів не отримувала. Після ознайомлення із постановою приватного виконавця про звернення стягнення із її пенсії, вона за роз`ясненням та з`ясуванням обставин справи звернулася із письмовою заявою до приватного нотаріуса, однак жодної відповіді та будь-яких документів не отримала. Її не повідомляли про те, що до неї звернулись із заявою про вчинення виконавчого напису, а тому вона не могла ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованої заборгованості.

Відповідач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» правом подачі відзиву на позов не скористався.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. правом подачі пояснень щодо позову не скористалася.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. правом подачі пояснень щодо позову не скористався.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 15 лютого 2022 року головуючим суддею у справі визначено суддю Ціпивко І.І.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з участю сторін.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області про забезпечення позову від 15 лютого 2022 року зупинено стягнення грошових коштів в сумі 14310,44 грн. з пенсії ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший. Український Міжнародний Банк», відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.03.2019 року.

Розгляд справи по суті відбувся 05.05.2022 року без участі сторін.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк», надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. у судове засідання не прибув.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не прибула, витребуваних судом документів не надіслала.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 31.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2468, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 14310,44 грн..

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження ВП№ 58495192 з виконання виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №2468, в межах якого постановою від 08.03.2019 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачкою таких його дій.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За загальним правилом статей 15, 16ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Відповідно до статті 18ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 27 березня 2019 року в справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, в абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Судом встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк»,заборгованості за кредитним договором в розмірі14310,44 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Частиною першою статті 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до частини третьої статті 6Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

Оскільки вищезазначена постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 відповідно до п. 4 ст. 254КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

З матеріалів справи встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 31.01.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений із позивачкою кредитний договір не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, оскільки на момент вчинення виконавчого напису 31.01.2019 були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З урахуванням положень статей 15-16, 18 ЦК України, статей 50, 87-88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87-88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, постановах Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31.01.2018 у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності вимог щодо стягнення з позивачки боргу за кредитним договором, не повідомив останню про вчинення ним оспорюваного виконавчого напису, відтак у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість перед стягувачем є безспірною.

Надані позивачкою докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які спростовують безспірність заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, що оскаржується. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не з`ясувала питання щодо безспірності заборгованості з боржником, не переконалася щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, в зв`язку з чим остання була позбавлена об`єктивної можливості висловити свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку вона не визнає.

Разом з тим, відповідачем не подано жодного доказу на спростування обставин, які викладені позивачкою.

Крім того, станом на дату вчинення ОСОБА_2 виконавчого напису від 31.01.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2468, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 14310,44гривень, законодавча підстава для його вчинення, а саме: пункт 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», втратила чинність, а відтак зазначена нотаріальна дія щодо вчинення вказаного вище виконавчого напису є незаконною.

На підставі вищенаведеного суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, яким надано правову оцінку в ході розгляду справи, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити з урахуванням встановлених судом обставин, визнавши таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 31.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною та зареєстрований у реєстрі за № 2468, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 14310,44 гривень.

Щодо судових витрат.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відтак понесені позивачкою документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 744,30 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а 50 відсотків сплаченої відповідно до квитанції № 0.0..1 від 15.02.2022 та квитанції № 0.0.1 від 15.02.2022суми судового збору в розмірі 744,30 грн. підлягають поверненню позивачці з Державного бюджету відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду та сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 31.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за № 2468, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 14310,44 грн.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 , суму сплаченого судового збору в розмірі 744,30 грн.

Повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченої відповідно до квитанції № 0.0..1 від 15.02.2022 та квитанції № 0.0.1 від 15.02.2022 суми судового збору в розмірі 744,30 (шістсот вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Виконання рішення в частині повернення судового збору доручити Головному управлінню Державної казначейської служби України у Миколаївській області.

Роз`яснити учасникам справи, що заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали від 15.02.2022 року у даній цивільній справі, у вигляді зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення може бути оскаржене позивачкою до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: АТ «Перший Український Міжнародний Банк», адреса місця знаходження: 04070, Київська область м. Київ, вул. Андріївська, 4, .

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, місце знаходження: 01054, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 37-41, оф. 215.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 15.

Повний текст рішення складено 11.05.2022 року.

Суддя І.І. Ціпивко