КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9098/2022
справа №374/137/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 24 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Юрченка С.О.,

у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

встановив:

У червні 2022 року до суду звернулася ОСОБА_3 із заявою про видачу обмежувального припису.

Вимоги заяви мотивує тим, що заявниця та ОСОБА_2 з 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявниця декілька разів викликала поліцію.

Рішенням Печерського районного суду від 31 серпня 2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Вказує, що протягом останніх двох років проживає окремо від ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 або батьківському будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказує, що деякий час вимушена тимчасово проживати у знайомих у місті Ржищів, оскільки ОСОБА_2 постійно приїжджає за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 або батьківського будинку та погрожує заявниці розправою.

Вказує, що ОСОБА_2 постійно пише смс-повідомлення, в яких також містяться погрози.

На чисельні звернення з даного приводу до поліції відносно ОСОБА_2 заявниця отримує лише відповіді про те, що з ОСОБА_2 проведені профілактичні бесіди з приводу недопущення вчинення ним правопорушень в подальшому.

Проте, ОСОБА_2 з даних профілактичних бесід поліції не зробив жодних висновків і продовжує вчиняти по відношенню до заявниці насильницькі дії.

Мотивуючи наведеним, просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

2) заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену безпечну відстань не менше 50 метрів до зазначених вище місць проживання (перебування) ОСОБА_3 , а також місця роботи, інших місць частого відвідування.

3) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_3 або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

24 червня 2022 року Ржищівський міський суд своїм рішенням вимоги заяви задовольнив у повному обсязі.

Видав обмежувальний припис, яким заборонив ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_3 за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

2) заборонив ОСОБА_2 наближатися на менше ніж 50 метрів до зазначених вище місць проживання (перебування) ОСОБА_3 , а також роботи, інших місць частого її відвідування.

3) заборонив ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановив строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Травянко О.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що рішення підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених Е рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зазначає, що за час перебування у шлюбі сторони придбали наступне майно:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

- підземний гараж № НОМЕР_1 , загальна площа 19,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 107,28 кв.м.

Вказує, що на даний час ОСОБА_2 до суду подано заяву про забезпечення позову при поділі майна подружжя з проханням накласти арешт на вищевказане майно, та протягом 10 днів готується до подання заява про поділ майна подружжя, оскільки після розлучення відносини колишнього подружжя стали ще напруженішими, ОСОБА_3 постійно створює перешкоди у доступі до їх спільного майна, наразі мирно вирішити долю спільного сумісного майна у сторін не виходить.

Вказує, що згідно проведених поліцією перевірок, відсутні будь-які обставини, що свідчать про ознаки вчинення кримінального правопорушення. Після проведеної перевірки було проведено профілактичну бесіду з синами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , окремо проведено бесіду з чоловіком ОСОБА_2 .

Вказує, що факт проведення правоохоронними органами профілактичної бесіди із заінтересованою особою не може свідчити про систематичне насильство щодо заявника.

Вказує, що заявницею не надано жодного доказу, на підтвердження завдання їй тілесних ушкоджень, а фактично висновок суду ґрунтується лише на словах заявниці.

Вказує, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо обмеження його колишньою дружиною доступу йому до квартири за адресою АДРЕСА_5 . Подібна ситуація виникає і тоді, коли ОСОБА_2 намагається відвідати будинок за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки весь цей час колишня дружина проживає саме там, і здійснює перешкоди в користуванні ОСОБА_2 свого майна.

Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №760/26496/18 від 31 жовтня 2019 року, №761/49109/19 від 10 лютого 2021 року, №545/744/19 від 30 січня 2020 року.

Просить застосувати правовий висновок Верховного Суду у справі №753/8626/19 від 06 лютого 2020 року.

Вказує, що з приводу квартири за адресою АДРЕСА_1 та будинку за адресою АДРЕСА_2 у сторін наявний спір при поділі майна подружжя, а тому таке рішення суду першої інстанції фактично порушує його право на користування цим майном.

Вказує, що неодноразово звертався до поліції з приводу перешкоджання ОСОБА_3 доступу до майна ОСОБА_2 , в тому числі і до квартири у АДРЕСА_5 .

На підтвердження своїх доводів надає постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за заявою ОСОБА_2 у зв`язку з постійними образами та неодноразовими погрозами.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Ржищівського міського суду Київської області від 24 червня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Просить стягнути з ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 18 500,00 гривень понесених у зв`язку з наданням правової допомоги.

16 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційної суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу.

Вказує, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, та такими що не заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що ОСОБА_2 не порушував питання щодо поділу майна подружжя, оскільки ОСОБА_2 проживає у трикімнатній квартирі, що є значно більшою по площі та є більше комфортною для проживання, ніж двокімнатна квартира, де проживає ОСОБА_3 ..

Вказує, що придбані автомобілі та гараж знаходяться у повному розпорядженні ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обставини, викладені у заяві ґрунтуються виключно на словах ОСОБА_3 , вказує, що ОСОБА_2 замовчує докази, які надані на підтвердження обставин, викладених у заяві, а саме у вигляді смс-повідомлень та повідомлень ОСОБА_2 з месенджеру "Вайбер".

Щодо постанови Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Дарницького районного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року скасовано, провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що вимушена була звернутися до адвоката за правовою допомогою, у зв`язку з чим понесла судові витрати у розмірі 18 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Ржищівського міського суду Київської області залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 , адвокат Травянко О.І. доводи апеляційної скарги підтримали.

Заявниця ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_3 суд першої інстанції вказав, що оскільки заявниця дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 , відтак заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.6-7).

05 червня 2022 року, 27 червня 2021 року, 01 травня 2021 року ОСОБА_3 зверталась до поліції з проханням вжити заходи щодо колишнього чоловіка з приводу вчинення щодо ОСОБА_3 морального та фізичного насильства (а.с.8-10).

З даних талону-повідомлення єдиного обліку №174 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, убачається про прийняття заяви ОСОБА_3 від 13 січня 2022 року , в якій зазначено про те, що 08 січня 2022 року за адресою АДРЕСА_2 , заявниця виявила крадіжку майна та знищення речей шляхом спалювання. Вказала, що при незаконному проникненні до будинку до даної події причетний колишній чоловік та син зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с.11).

Окрім того, на підтвердження вимог заяви ОСОБА_3 надано скріншот смс-повідомлень через застосунок Viber, зміст яких має принизливий характер, містить образи та погрози.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Суд першої інстанції, установивши, що ОСОБА_2 систематично протягом тривалого часу наносить заявниці образи та погрози шляхом направлення текстових повідомлень, дійшов правильного висновку, що такі дії є вчиненням домашнього насильства, відтак в інтересах заявниці та з метою убезпечення від продовження цих дій є доцільним застосування обмежувального припису.

Скаржником не надано доказів на спростування установлених обставин та апеляційна скарга не містить посилань на такі докази.

Посилання скаржника на наявність спору щодо нерухомого майна не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки дії ОСОБА_2 не мають характеру непорозумінь на побутовому ґрунті, а є психологічним насильством, що виражене у формі образ, приниження та залякування.

Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №760/26496/18 від 31 жовтня 2019 року, №761/49109/19 від 10 лютого 2021 року, №545/744/19 від 30 січня 2020 року, №753/8626/19 від 06 лютого 2020 року, відхиляються апеляційним судом, оскільки стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі, при цьомузміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи .

Доводи скаржника в тій частині, що видача обмежувального припису перешкоджає йому користуватися належним майном, відхиляється апеляційним судом, оскільки обмежувальний припис є заходом впливу на кривдника та носить тимчасовий характер із визначеним строком дії.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 24 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова