Провадження №: 2/755/6814/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

у с т а н о в и л а:

29.11.2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Станом на час постановлення цієї ухвали судом не вирішене питання про можливість відкриття провадження у справі, оскільки за витребуваною інформацією Дніпровської РДА відповідачка вибула з проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 18.11.2022 року за власною заявою.

Поряд із цим, у матеріалах позовної заяви наявні дані про інше належне відповідачу нерухоме житлове майно, що знаходиться поза межами м. Києва у Київській області, тому суд продовжує здійснення заходів для встановлення зареєстрованого у визначеному законом порядку місця проживання/перебування відповідача.

Натомість ч. 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

У своїй постанові від 14.06.2021 року в справі №308/8567/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що: законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно; першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку із наведеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду в складі колегії судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2020 року в справі № 520/9674/19 (провадження № 61-4032св20).

За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про забезпечення позову, яка подана одночасно із поданням позовної заяви про стягнення грошових коштів до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, разом із позовною заявою сторона позивача подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_2 та заборонити здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цього майна.

Вимоги заяви мотивовано тим, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики, який не був повернутий позичальником у визначений сторонами строк. Позивач вказує, що відповідачці належить кв. АДРЕСА_2 , вартість якої згідно договору купівлі-продажу становить 761254,33 грн., тож накладення арешту на цю квартиру є співмірною із ціною позову. Позивач вважає за необхідне забезпечити свій позов за рахунок вказаного майна відповідача.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатки до неї та матеріали справи, приходжу до висновку про те, що вказана заява підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів на загальну суму 900913,69 грн.

Належність відповідачці квартири АДРЕСА_2 підтверджується копією договору купівлі-продажу від 09.09.2021 року (реєстровий номер 1590) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.11.2022 року.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір майнового характеру, і у випадку задоволення позову із відповідача на користь позивача може бути стягнуто 900913,69 грн., а примусове виконання здійснюватиметься у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Суд дійшов висновку, що незабезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду в майбутньому з огляду на розмір заявлених майнових вимог.

Тобто, у даному випадку метою забезпечення цього позову є гарантія наявності у відповідача майна за рахунок якого може бути виконане рішення суду, у разі повного або часткового задоволення позову.

Між тим, у випадку незабезпечення позову та відчуження відповідачкою належного їй на території України нерухомого майна, виконання майбутнього рішення суду може бути значно утруднене або неможливе, у разі якщо суд дійде висновку про порушення прав позивача у зв`язку з неповерненням грошових коштів.

Оскільки предметом позову є стягнення значної суми грошових коштів, застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду, у разі задоволення або часткового задоволення позову, та забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі визнання судом прав та інтересів позивача дійсно порушеними.

Накладення арешту на нерухоме майно забезпечить неможливість його відчуження/обтяження, що сприятиме можливості розгляду справи у розумні строки, та у разі задоволення або часткового задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника або застосування обтяження відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень позивача до суду за захистом своїх прав, отже в такому випадку захист порушених прав не буде ефективним (у разі якщо судом буде встановлено порушення прав позивача та необхідність їх захисту).

При цьому, позивач заявляючи вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 900913,69 грн., просить забезпечити його позов шляхом накладення арешту на всю належну відповідачу квартиру, що вказує на неспівмірність заходу забезпечення позову із предметом позовної заяви.

Позивач посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 09.09.2021 року її ціна становить 761254,33 грн., а тому вважає співмірним до суми стягнення в розмірі 900913,69 грн. накладення арешту на всю цілу частку квартири.

Однак, вказана у договорі купівлі-продажу ціна квартири є договірною і може не відображати реальної ринкової вартості квартири на час вирішення питання про забезпечення позову, тим більше, що придбання квартири відбулось більш ніж рік тому.

Для дотримання принципу співмірності арешт на належну відповідачці квартиру має бути накладений у розмірі суми, що заявлена позивачем до стягнення ураховуючи, що суду не надано достовірних даних про реальну вартість конкретної квартири станом на час вирішення заяви позивача про забезпечення позову.

За таких обставин заява про забезпечення позову у питанні накладення арешту на квартиру підлягає до часткового задоволення шляхом накладення арешту на належну відповідачу квартиру в межах суми заявленої позивачем до стягнення.

Також суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у забезпеченні позову шляхом оголошення заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо набуття або припинення права власності, зміни власників, зміни форми власності нерухомого майна, оскільки саме по собі накладення арешту на квартиру в частині суми стягнення повною мірою забезпечить неможливість її відчуження, перереєстрацію, обтяження тощо.

Стосовно зустрічного забезпечення суд дійшов висновку про відсутність підстав для його застосування, оскільки правила обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в даному випадку застосуванню не підлягають, а реальних та конкретних збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову суд не вбачає.

Відповідач може понести витрати на сплату судового збору у разі оскарження ухвали суду про забезпечення позову в апеляційному порядку, однак такі витрати відносяться до судових і підлягають розподілу при вирішенні спору по суті у кінцевому рішенні суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

Заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

В межах суми у розмірі 900913 (дев`ятсот тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 69 коп. накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249), що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №1590 від 09.09.2021 року.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 02.12.2022 року.

Боржник: ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -