Ухвала

22 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 752/26595/19

провадження № 61-12848ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками під час виконання трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» (далі - ТОВ «Т-Стиль») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просило суд стягнути з відповідачів загальну вартість товару (товарно-матеріальних цінностей), що були прийняті під звіт вказаними працівниками,

а саме по 12 288,66 грн з кожного.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року позов ТОВ «Т-Стиль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками під час виконання трудових обов`язків, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Т-Стиль» шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов`язків у розмірі 12 688,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Т-Стиль» шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов`язків у розмірі 12 688,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Т-Стиль» шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов`язків у розмірі 12 688,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Т-Стиль» шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов`язків у розмірі 12 688,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Т-Стиль» шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов`язків у розмірі 12 688,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Т-Стиль» шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов`язків у розмірі 12 688,66 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року

у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року в частині позовних вимог ТОВ «Т-Стиль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада

2022 року заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Ухвалено у справі додаткове судове рішення.

Стягнуто з ТОВ «Т-Стиль» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 881,50 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5 885,00 грн та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 2 402,54 грн.

Стягнуто з ТОВ «Т-Стиль» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 881,50 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5 885,00 грн та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 2 402,54 грн.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 885,00 грн. є співрозмірними зі складністю цієї справи та із наданим адвокатами обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними. Також обґрунтованими та доведеними є витрати, пов`язані

з проведенням судової почеркознавчої експертизи та сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

21 грудня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ТОВ «Т-Стиль» на додаткову постанову Київського апеляційного суду

від 17 листопада 2022 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення

в частині задоволення вимог про стягнення правничої допомоги та витрат на проведення експертизи.

Касаційна скарга ТОВ «Т-Стиль» обґрунтовується тим, що судом в оскаржуваній постанові не враховано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постановах Верховного Суду від 16 лютого

2021 року у справі № 910/14138/18, від 24 березня 2021 року у справі

№ 756/2399/18 (провадження № 61-14182св19), від 15 вересня 2021 року у справі № 323/642/20 (провадження № 61-135св21).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав

у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з відповідачів на користь ТОВ «Т-Стиль» шкоду, заподіяну під час виконання трудових обов`язків у розмірі 12 688,66 грн з кожного відповідача. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скаргі. Також апеляційні скарги на зазначене рішення суду першої інстанції подали ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , кожна окремо.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року

у задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено. Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року в частині позовних вимог ТОВ «Т-Стиль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

09 листопада 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, в якій заявники просили стягнути з ТОВ «Т-Стиль» на їх користь витрати на оплату судового збору у розмірі по 2 881,50 грн кожній, витрати на оплату почеркознавчої експертизи у розмірі по 2 402,54 грн кожній, витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі по 5 885,00 грн кожній.

Разом із заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали докази направлення її позивачу.

12 листопада 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Т-Стиль» про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. ТОВ «Т-Стиль» просило відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Суд апеляційної інстанції вказав, що в судовому засіданні, яке відбулося

04 листопада 2022 року, представником відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було заявлено в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України про те, що розмір та докази понесених відповідачами витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано до Київського апеляційного суду 04 листопада 2022 року, отже останнім були дотримані вимоги частини першої статті 134 та частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що за надання професійної правничої допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні сплатити грошові кошти у розмірі по 5 885,00 грн.

Також вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили по 2 402,54 грн

у рахунок проведення судової почеркознавчої експертизи та по 2 881,50 грн судового збору за подання ними апеляційних скарг.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі

№ 357/380/20 (провадження № 14-20цс22) зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;

3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц (провадження

№ 61-11695св19) зазначено, що беручи до уваги надані позивачем до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним судом було враховано такі обставини як складність цієї справи; тривалість участі представників позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції. Отже, апеляційний суд правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг). З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем

у справі, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи

з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі

від 12 вересня 2019 року, у постановах Верховного Суду від 12 травня

2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року

у справі «East/West Alliance Limited проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними),

а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права та переоцінки доказів у справі.

Відповідно до стаття 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно, суд апеляційної інстанції вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, витрат на проведення експертизи та по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, дійшов правильного висновку про задоволення заяви.

Отже, додаткова постанова Київського апеляційного суду від 17 листопада

2022 року є законною та обґрунтованою, постановленою з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні, що підтверджує висновок суду про необґрунтованість касаційної скарги.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення із врахуванням такого висновку, а тому

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав

у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Стиль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками під час виконання трудових обов`язків, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник