КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/6386/18

02 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Подолянко Тетяни Володимирівни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Грегуль О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху», Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», Публічне акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача: 180 387,21 грн. - майнової шкоди, яка пов`язана з пошкодженням транспортного засобу в результати ДТП, яка сталася з вини відповідача; 5 000 грн. - моральної шкоди, яка виражається в душевних та психологічних стражданнях, порушенні звичного способу життя, тимчасової неможливості користуватись транспортним засобом, необхідності користуватись громадським транспортом; 4 000 грн. - оплати вартості висновку експерта № 503/20 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 04.12.2020 року; 1 000 грн. - оплати вартості звіту № 19/09.10.17 про оцінку вартості матеріального збитку від 26.10.2017 року та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : 180 387,21 грн. - майнової шкоди, 5 000 грн. - моральної шкоди, 4 000 грн. - оплати вартості висновку експерта № 503/20 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 04.12.2020 року та 2 508,67 грн. - судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Подолянко Т.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ДТП сталася з вини відповідача. При цьому, в матеріалах справи наявні докази, що ДТП сталася у зв`язку з некоректною роботою світлофора, за справність якого відповідає КП «Центр організації дорожнього руху», а тому саме на останнього, як балансоутримувача світлофорного об`єкту мало бути покладено обов`язок відшкодувати в установленому законом порядку збитки власникам транспортних засобів, зокрема і відповідачу. Вказувала на те, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, зокрема у справах № 748/60/17, № 554/13464/15-ц, № 686/8458/17, № 185/8229/16-ц. З огляду на наведене, вважає, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також вказувала на те, що безпідставними та необґрунтованими є висновки суду щодо належності та допустимості доказів, якими позивач обгрунтовував розмір заявленої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, враховуючи, що висновок експерта № 503/20 складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Зазначала, що автомобіль позивача відремонтований, тому розмір збитку повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів і у такому разі висновок автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені.

Стверджувала, що суд дійшов безпідставних висновків в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги є необґрунтовані та не підтверджені жодним доказом.

Посилалася на те, що суд не мав правових підстав для стягнення судових витрат на користь позивача, оскільки такі витрати понесені адвокатом Капля А.С., а не позивачем.

КП «Центр організації дорожнього руху» у відзиві на апеляційну скаргу просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини КП «Центр організації дорожнього руху» у некоректній роботі світлофора, що стало причиною завдання позивачеві майнової шкоди. Доводи, на які повторно посилається представник відповідача у апеляційній скарзі були ретельно досліджені судом першої інстанції, але свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Капля А.С. у відзиві просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначала, що позивачем в повному обсязі належними та допустимими доказами доведено правомірність вимог до відповідача про стягнення матеріальних збитків на підставі ст..ст. 1166, 1187-1188 ЦК України. Крім того, вказувала на те, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, у зв`язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка ним одержана від страховика. Вважає, що суд дійшов правильного висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., врахувавши встановлені обставини, а також тривалість моральних страждань та те, що з моменту ДТП пройшло більше п`яти років (справа в суді розглядається чотири роки).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - Капля А.С. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Представник третьої особи КП «Центр організації дорожнього руху» - Гівчак Н.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09.12.2016 року, позивач є власником транспортного засобу: VolkswagenPassat, р.н. НОМЕР_1 , 2011 року випуску.

18.10.2017 року біля 22:29 год. на перехресті вулиць Гоголівська та Бульварно-Кудрявська в м. Києві, сталося зіткнення автомобілів: VolkswagenPassat, р.н. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, під керуванням водія ОСОБА_3 і «Крайслер», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2018 закрито провадження у справі за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а постановою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2018 року відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2018 року.В мотивувальній частині постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2018 року, яка набрала законної сили зазначено, що водій ТЗ VolkswagenPassat, р.н. НОМЕР_1 , 2011 року випуску виїхав на перехрестя на дозволяючий рух сигнал світлофора в той час, як водій ТЗ «Крайслер» не врахував некоректно працюючий сигнал світлофора, а саме одночасне включення червоного та жовтого сигналу.

Відповідно до звіту № 19/09.10.17 про оцінку вартості матеріального збитку від 26.10.2017 року, матеріальний збиток, завданий власнику VolkswagenPassat, р.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає: 227 270,27 грн. а вартість цього звіту становить: 1 000 грн., що підтверджується квитанцією № 19/09.10.17 від 26.10.2017.

Відповідно до висновку експерта № 503/20 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 04.12.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat,р.н. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження в ДТП 18.10.2017 року, станом на дату ДТП становить: 234 539,43 грн., а станом на дату проведення експертизи становить: 280387,21 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2021року задоволено клопотання сторони відповідача про призначення експертизи і по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено КНДІСЕ та на вирішення експертів були поставлені питання про які просила саме сторона відповідача. Витрати за проведення експертизи було покладено на відповідача.

Листом КНДІСЕ від 31.05.2022 року № 34780/21-54 справу повернуто до суду без проведення експертизи і без виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 06.07.2021року виключно з причин не проведення оплати експертизи відповідачем.

Стороною відповідача суду надано складене Житомирським відділенням КНДІСЕ на самостійне замовлення адвоката Подолянко Т.В., як представника ОСОБА_1 , повідомлення про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи за заявою адвоката Подолянко Тетяни Володимирівни від 07.07.2022 № 387/21-25 і відповідно до заключної частини цього повідомлення: «Оскільки досліджуваний автомобіль марки «VolkswagenPassat», д.н.з. НОМЕР_1 станом на момент призначення експертизи відремонтований, що унеможливлює проведення особисто експертом технічного огляду з визначенням характеру та обсягів пошкоджень досліджуваного КТЗ, що мали місце в результаті ДТП станом на 18.07.2017 та виходячи з відсутньої повної вихідної інформації в наданих на дослідження матеріалах (в т. ч. цифрових фотознімків) необхідної для вирішення поставлених перед експертом питань на підставі пунктів 2.1, 2.2 Інструкції призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2019 № 563/5) судовий експерт повідомляє про неможливість надання висновку експерта».

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Крайслер» була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджується полісом № АК/2206489 і за цим полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить: 100 000 грн.

ПрАТ «Київський страховий дім» відшкодувала позивачу100 000,00грн. майнової шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивача 180 387,21 грн. майнової шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, 4 000 грн. - оплати вартості висновку експерта № 503/20 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 04.12.2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 81, частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановивши, що з вини ОСОБА_1 позивачу завдано майнову шкоду, розмір якої визначений висновком експерта № 503/20 судової автотоварознавчої експертизи, проведеної в установленому порядку, а відповідач не довів належними доказами іншого розміру майнової шкоди, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ДТП сталася з вини відповідача, тоді як в матеріалах справи наявні докази, що ДТП сталася у зв`язку з некоректною роботою світлофора, за справність якого відповідає КП «Центр організації дорожнього руху», а тому саме на останнього, як балансоутримувача світлофорного об`єкту мало бути покладено обов`язок відшкодувати в установленому законом порядку збитки власникам транспортних засобів, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано не вдавався до встановлення вини учасників справи у скоєнні ДТП з огляду на наявність преюдиційних для цієї справи судових рішень, які набрали законної сили, та якими встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП. При цьому, в матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким би була встановлена вина КП «Центр організації дорожнього руху».

Доводи апеляційної скарги про те, що безпідставними та необґрунтованими є висновки суду щодо належності та допустимості доказів, якими позивач обгрунтовував розмір заявленої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, враховуючи, що висновок експерта № 503/20 складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування заявленого позивачем розміру майнової шкоди, який визначений на підставі висновку № 503/20 судової автотоварознавчої експертизи.

Посилання у скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах, зокрема у справах № 748/60/17, № 554/13464/15-ц, № 686/8458/17, № 185/8229/16-ц, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновки суду касаційної інстанції викладені у зазначених справах за інших встановлених судом обставинах.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що оскільки автомобіль позивача відремонтований, тому розмір збитку повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів і у такому разі висновок автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків. Позивач у даній справі виходив з необхідності урахування вартості відновлювального ремонту, визначеного у висновку судової авто товарознавчої експертизи, тому фактично сплачена позивачем вартість ремонту автомобіля значення у цій справі не має.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, в рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Встановлено, що внаслідок ДТП позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації.

Враховуючи викладене, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу беззаперечно завдано моральну шкоду, та виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, а також зважаючи на те, що позивач пережив емоційний стрес, витрачав час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану автомобіля колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, у розмірі 5 000 грн.

З огляду на наведене, посилання в скарзі на безпідставність висновків в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів відхиляє.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не мав правових підстав для стягнення судових витрат на користь позивача, оскільки такі витрати понесені адвокатом Капля А.С., а не позивачем, не ґрунтуються на нормах права, враховуючи, що адвокат Капля А.С. є представником позивача ОСОБА_2 , яка здійснює від імені позивача його процесуальні права та обов`язки, тому суд, враховуючи часткове задоволення позову та положення ст. 141 ЦПК України, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Під час розгляду справи апеляційним судом, представник позивача ОСОБА_2 - Капля А.С. просила стягнути з відповідача, понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 5 500 грн.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, представник надала суду рахунок фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_2 , акт приймання-передачі наданих послуг № 5 від 02 листопада 2022 року; квитанцію № 5 від 02 листопада 2022 року на суму 5 500,00 грн.

У рахунку фактичних витрат з надання правової допомоги ОСОБА_2 зазначено, що адвокатом надано наступні послуги: участь у судовому засіданні 02 листопада 2022 року - 1 500,00 грн., підготовка відзиву - 2 000,00 грн., підготовка письмових пояснень - 2 000,00 грн.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 цього закону) .

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, за правилами статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду у даній справі суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу, а також беручи до уваги визначений законом принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, та виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану заявником суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстави для відмови у їх стягненні, або ж зменшення їх розміру у суду відсутні.

За наведених обставин, апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Подолянко Тетяни Володимирівнизалишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5 500,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2022 року.

Головуючий: Судді: