Справа № 127/608/22
Провадження № 2/127/109/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про відібрання дитини та визначення місця її проживання з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в січні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про відібрання дитини та визначення місця її проживання з батьком.

Позов мотивовано тим, що 17.07.2013 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2019 рокубуло розірвано, справа № 127/31168/18.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку з 07.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

На даний час син ОСОБА_4 проживає за адресою місця реєстрації матері ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , разом з матір`ю та бабусею по материнській лінії ОСОБА_5 , в двокімнатній квартирі багатоквартирного будинку.

ОСОБА_8 відвідує КЗ «ДНЗ № 35 Вінницької міської ради». Відповідно до характеристики з дитячого навчального закладу психолого-педагогічна характеристика сина відповідає його віку.

Позивач зазначає, що він зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 22.08.2018 року, вид підприємницької діяльності 62.01 - комп`ютерне програмування, має стабільний, середнього рівня заробіток.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 по ВП 58256673 за період з 30.11.2020 року по 31.12.2021 року переплата зі сплати аліментів станом на 30.11.2021 року становить 1902,75 грн.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте фактично проживаю за адресою: АДРЕСА_3 , в чотирикімнатній квартирі, житлова площа якої становить 74 м. кв., разом зі своїми батьками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , Відповідно до характеристики з ОСББ «Збишко 37» від 29.12.2021 року № 14 за місцем проживання позивач має позитивну характеристику, підтримує добрі взаємини із сусідами, в конфліктних ситуаціях чи випадках, які дискредитують людську гідність помічений не був. У вище вказаній квартирі наявні усі умови для комфортного проживання, зроблений ремонт, наявна необхідна побутова техніка, квартира оснащена меблями, кімнати чисті та просторі. Помешкання відповідає усім вимогам санітарно - гігієнічних норм. Крім того, в квартирі виділена окрема кімната для ОСОБА_8 , яка оснащена усіма необхідними меблями та речами, технікою для комфортного проживання дитини. У вказаній кімнаті знаходяться речі ОСОБА_8 , його іграшки та одяг, постільна білизна, книги, родинні фотознімки, наявні засоби для його щоденної гігієни.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2704 від 31.10.2019 року визначено спосіб моєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , 2016 року народження, а саме: протягом двомісячного терміну - у присутності матері дитини: щосуботи місяця з 10:00 год. до 17:00 год.; І, III неділя місяця з 18:00 год. до 20:00 год.; 7 грудня щорічно з 17:00 год. до 20:00 год.; після двомісячного терміну - без присутності матері дитини: щосуботи місяця з 10:00 год. до 17: 00 год.; I, III неділя місяця з 18:00 год. до 20:00 год.; 7 грудня щорічно з 17:00 год. до 20:00 год.; у літній період щороку спільний відпочинок дитини з батьком, за узгодженням між батьками дитини. Вказаним рішенням зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії, щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

ОСОБА_1 зазначає, що всупереч наявному рішенню, щодо порядку його участі у вихованні дитини, ОСОБА_2 постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, влаштовує скандали та суперечки в присутності ОСОБА_8 , агресивно налаштована на відносини сина зі мною.

Також протягом останніх трьох місяців, коли позивач навідує сина, то часто ОСОБА_2 передає ОСОБА_8 неохайно одягненим, бувають випадки, коли у нього брудний одяг та мокре взуття і шкарпетки, одяг просякнутий запахом табачного диму.

Крім того, останнім часом почав помічати, що колишня дружина почала поводити себе більш агресивно та знервовано, що проявляється у безпричинній агресивній поведінці не лише до позивача, а й до ОСОБА_8 та інших оточуючих, в тому числі до родичів ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що він вкрай занепокоєний безпекою своєї дитини, через неможливість контролю колишньою дружиною своєї поведінки внаслідок хвороби. Також стривожений обстановкою, в якій живе дитина, оскільки під час останніх відвідувань сина, за місцем його проживання, виявив неналежні умови проживання сина.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив відібрати малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 . Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду. Відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду 22.02.2022 року закінчено підготовче провадження у справі, підготовче засідання закрито.

Ухвалою суду від 07.06.2022 року в задоволенні заяви про поновлення строку на подання зустрічного позову відмовлено. Відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Роз`яснено позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку. Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто відповідачу.

Ухвалою суду від 06.10.2022 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про відібрання дитини та визначення місця її проживання з батьком вирішено проводити у закритому судовому засіданні.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач та її представники в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову. Також надала суду відзив на позов, який мотивовано тим, що доводи позивача є безпідставними та такими, що не підтверджені належним та допустимими доказами та не надають позивачу право вимагати відібрання у неї дитини та визначити його місце проживання разом з батьком. Також відповідач зазначає, що ОСОБА_1 приховує той факт, що у грудні 2019 року він був визнаний винним та осуджений Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту). Стосовно свого психічного захворювання відповідач зазначає, що відповідно до висновку, наданого практичним психологом ОСОБА_10 , вбачається, що у ОСОБА_2 на момент завершення консультування спостерігалися значні психологічні поліпшення; посилився інтерес до життя та саморозвитку, з`явилася більша усвідомленість у своїх вчинках та бажаннях, спостерігалася більша відповідальність за своє життя та життя своєї дитини. Ставлення до дитини спостерігається як емпатійне, врівноважене, вдумливе, відповідальне.

Представники Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні підтримали висновок № 01/00/011/127822 від 15.06.2022 року, відповідно до якого служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_11 в судовому засідання пояснив, що його дитина та малолітній ОСОБА_3 товаришують. Батько ОСОБА_3 з дитиною проводить час, бачив як часто останні гуляють на дитячому майданчику. На його погляд ОСОБА_1 справляється із роллю батька, дитина завжди охайна, доглянута, в стані якогось чи то алкогольного, чи то наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не бачив. Також свідок ОСОБА_11 бачив, як малолітній ОСОБА_3 прогулювався із матір`ю ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що являється матір`ю позивача ОСОБА_1 та бабою малолітнього ОСОБА_3 . З колишньою невісткою ОСОБА_2 свідок не спілкується. Зазначає, що ОСОБА_1 дуже піклується та переживає за сина, хоче доглядати за ним. На даний час позивач ОСОБА_1 проживає з матір`ю, умови проживання хороші, є вільна кімната для ОСОБА_8 , квартира об лаштована меблями. Матір ОСОБА_8 ОСОБА_2 рідко дає дитину побачитись з батьком.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_13 адекватна мама, дитина доглянута, охайна, відповідач постійно водить сина на "дошколярик", чула, що ОСОБА_14 не хочу бути з татом. В квартирі у ОСОБА_8 свій столик, ліжечко, гральний куточок. Мати з дитиною в дворі грається, щаслива, свідок бачить їх майже щодня, не бачила, щоб відповідач била дитину, бабуся підтримує відповідача. Позивача, батька дитини, бачила в дворі, як він грався з ОСОБА_8 , сидів на лавочці, та дивився за сином.

Свідок ОСОБА_5 , мати відповідача, повідомила, що вона допомагає доньці у вихованні сина, який відвідує танці, "дошколярик", спихолога, логопеда. Дивилась за дитиною, коли донька була в лікарні. Вказала, що дитина любить гуляти з батьком, але буває, що повертається змученою, каже, що більше не хоче до батька.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 30.05.2018 року, відповідний актовий запис № 329.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.07.2013 року у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, про що 17.07.2013 року складено відповідний актовий запис № 1478, розірвано (цивільна справа № 127/31168/18).

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» № 4025 від 08.06.2018 року ОСОБА_2 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дане також підтверджується довідкою ОСББ № 29 від 01.02.2022 року.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2704 від 31.10.2019 року визначено спосіб моєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 2016 року народження, а саме: протягом двомісячного терміну - у присутності матері дитини: щосуботи місяця з 10:00 год. до 17:00 год.; І, III неділя місяця з 18:00 год. до 20:00 год.; 7 грудня щорічно з 17:00 год. до 20:00 год.; після двомісячного терміну - без присутності матері дитини: щосуботи місяця з 10:00 год. до 17: 00 год.; I, III неділя місяця з 18:00 год. до 20:00 год.; 7 грудня щорічно з 17:00 год. до 20:00 год.; у літній період щороку спільний відпочинок дитини з батьком, за узгодженням між батьками дитини. Вказаним рішенням зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії, щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

Згідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2019 року (кримінальна справа № 127/31209/19) визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Призначено ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 гривень.

З довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 35 ВМР» від 03.02.2022 року № 11 вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вихованцем даного закладу з вересня 2019 року по теперішній час. За час перебування дитини у закладі його вихованням переважно займається мама ОСОБА_2 . Вона турбується, цікавиться перебуванням дитини у садочку, хлопчик завжди доглянутий і охайний. До свого сина уважна, добра, ніжна. Лише кілька разів разом з мамою забирав дитину батько ОСОБА_1 .

Відповідно до характеристики ОСББ «Хмельницьке шосе, 51» ОСОБА_2 за місцем свого проживання характеризується з позитивного боку. Із сусідами підтримує добрі взаємини. За час проживання за вищевказаною адресою скарг з боку сусідів не було, в конфліктних ситуаціях помічена не була. Оплата за комунальні послуги здійснюється щомісячно.

Згідно висновку за результатами психологічного консультування ОСОБА_2 . На момент завершення консультування у клієнтки спостерігались значні психологічні поліпшення: посилився інтерес до життя та саморозвитку, з`явилася більша усвідомленість у своїх вчинках та бажаннях, спостерігалась більша відповідальність за своє життя та життя своєї дитини. Не дивлячись на стресові ситуації у її житті (важке матеріальне становище, напружені стосунки з колишнім чоловіком та близькими) клієнтка намагалася утримувати на належному рівні свій емоційний стан, самооцінку та перебувала у постійному пошуку кращих рішень складних ситуацій.

Згідно довідки ГУ ПФУ України у Вінницькій області від 25.05.2022 року № 1578 ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ України у м. Вінниці та отримує пенсію по інвалідності 2 група загальне захворювання, згідно ЗУ «Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування». Дійсно по 31.01.2023 року.

Відповідно до заключення практичного психолога, психодраматерапевта ОСОБА_10 за результатами психологічного обстеження відносин матері ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_9 від 01.07.2022 року у дитини сформувалась надійно - тривожна прив`язаність до матері, що дає її можливість довіряти собі, матері і навколишньому світу, що в свою чергу дозволяє дитини залишатись спокійним, розвиватися і досліджувати світ. Але чуттєвий до переживань матері, тривожиться, коли їй не спокійно. Це говорить про те, що мати в перші 3 роки життя дитини була достатньо уважною, задовольняла всі потреби дитини в належній формі. Але потреби матері в спокою та стабільності не були задовільнені під час догляду за дитиною, і її переживання передавались дитині. Дитина розвинута в усіх напрямках відповідного свого віку, самостійна, охайна, акуратна, ввічлива, що говорить про систематичне та уважне виховання та розвиток дитини на протязі життя дитини. Відносини між матір`ю і дитиною спокійні, врівноважені, уважні та люблячі. Дитина боїться відселення її від матері, і саме каже про те, що в неї не вистачить сил жити без неї. Дитина відчуває на собі протилежно різні форми виховання зі сторони матері та батька і губиться, що правильно, а що ні. Інтереси дитини потребують звичного та постійного місця проживання з матір`ю, так як відносини з матір`ю є надійними, звичними, виховання, догляд та забезпечення розвитку дитини відповідає віку та нормі. Інша система взаємовідносин, де дитина почуває себе невпевнено, некомфортно та пригнічено, може підірвати психічний стан дитини, та нанести їй непоправну психологічну травму.

Відповідно до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 № 01/00/011/127822 від 15.06.2022 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Наданий суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дитини з батьком, суд не бере до уваги, оскільки він не має для суду наперед встановленої сили, та не є обґрунтованим та підставним.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 р., заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року.

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».

Суд погоджується із доводами позову про те, що позивач як батько дитини належно і в достатній мірі піклується про дитину, належно виконує батьківські обов`язки, спроможний забезпечити дитину належними житлово-побутовими умовами, за матеріальним станом спроможний забезпечити утримання, виховання і розвиток дитини на належному рівні.

Однак під час розгляду справи встановлено, що мати дитини також у достатній мірі спроможна забезпечити такі ж потреби дитини на належному рівні. При цьому в судовому засіданні мати дитини переконливо довела своє відповідальне ставлення до забезпечення гармонійного розвитку дитини, створенню належних житлово-побутових умов, тому суд вважає доведеним належне виконання нею своїх материнських обов`язків, виявлення турботи про дитину та опіки. В судовому засіданні суду не повідомлено даних про наявність виключних обставин, які б виправдовували розлучення дитини із матір`ю, негативно характеризуючих даних про відповідача у цьому спорі не здобуто.

Обидві сторони мають постійні місця проживання та роботи, офіційні джерела доходу, позитивно характеризуються, мають міцні соціальні зв`язки.

За таких обставин, з матеріалів справи вбачається майже однакове становище матері та батька щодо дотримання умов для визначення місця проживання дитини та бажання дитини бачити як матір, так і батька.

Разом з тим, в найкращих інтересах дитини суд вважає недоцільним розлучення дитини із матір`ю з огляду на вік дитини, її звички, перебування з матірю з моменту народження. Суд звертає увагу, що можливий майновий та фінансовий стан позивача є ліпшим ніж у відповідача, разом з тим перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для відібрання дитини від матері та передачі її батькові.

Таким чином, з огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду обставин, в найкращих інтересах дитини, суд не вважає за доцільним відбирати дитину у матері та визначати місце її проживання з батьком.

Суд вважає, що заявлений позов про визначення місця проживання дитини з батьком не в повній мірі узгоджується із інтересами малолітньої дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-XXII від 27 лютого 1991 року, відповідно до якої під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Судом не встановлено, а позивачем не надано достатньо переконливих та зважених аргументів на захист інтересів дитини сторін, які б свідчили про необхідність відібрання дитини у матері.

При цьому суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

В судовому засіданні оглянута медична картка ОСОБА_2 , з якої вбачається, що остання хворіє, однак періодично відвідує лікаря та дотримується вказівок. При цьому відповідач безпосередньо та за участю представників брала участь у всіх судових засіданнях.

З приводу притягнення позивача до кримінальної відповідальність за вживання наркотичних засобів, суд звертає увагу, що судимість за вироком Вінницького міського суду Вінниицької області від 17.12.2019 року погашена. Водночас як вбачається з матеріалів кримінального проовадження засуджений ОСОБА_1 з 14 років періодично вживав наркотичні засоби, вказував, що не вбачає в цьому суспільної небезпеки.

Згідно висновку амбулаторного судово-наркологічного огляду від 22.10.2019 року № 175 ОСОБА_1 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабісу зі шкідливими наслідками.

Також в судовому засіданні встановлено, що мати дитини ОСОБА_2 фактично не перешкоджає батькові брати участь, за домовленістю між сторонами під час розгляду справи дитина мала бути у батька декілька днів, однак він після першої ночі повернув дитину до матері.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 постійно проживає з матір`ю ОСОБА_2 , а також враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що відсутні дані про неналежне виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, відтак підстави для відібрання дитини від матері та визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком відсутні.

Негативний вплив матері на виховання та розвиток дитини не встановлено, як і не встановлено необхідність зміни звичного оточення малолітнього ОСОБА_3 і його усталених життєвих обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 разом з сином проживають у квартирі, що належить матері позивача, житлово-комунальні послуги оплачуються щомісячно. ОСОБА_2 є членом «Спілки фахівців з нерухомого майна України» з 2018 року, заборгованості по членським внескам не має. З моменту початку війни приймала участь у наданні допомоги біженцям та вимушено переміщеним особам, а також територіальній обороні. З 10.06.2022 року зареєстрована як фізична особа - підприємець, отримує пенсію та аліменти на утримання дитини.

Дотримуючись рівності сторін щодо місця проживання дитини, суд вважає не обґрунтованими позовні вимоги, так як перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Суд встановив обставини, які характеризують як батька так і матір дитини, а також те, що відносини з матір`ю у ОСОБА_9 будуються на доброзичливій основі, дитина має достатньо одягу, іграшок, доглянута, має хороший розвиток мови, соціально-побутові навички відповідають віку, стан здоров`я дитини задовільний, фізичний і психічний розвиток відповідає віку.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, можливість створення матір`ю дитини належних умов для її виховання, її більшу турботу і увагу до дитини, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дитини з її матір`ю, виходячи із найвищих інтересів дитини, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 19, 141, 160-161, 171 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про відібрання дитини та визначення місця її проживання з батьком відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, місцезнаходження: вул. Соборна, 50, м. Вінниця.

Суддя