Справа № 444/305/22
Провадження № 2/444/412/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася 10 лютого 2022 року до суду із вищевказаним позовом.

Просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 10 лютого 2022 року, і до завершення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2006 вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини (заробітку) доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2006 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказує, що виникли обставини, які потребують подальшого стягнення аліментів на її користь з відповідача ОСОБА_2 , оскільки вона є повнолітньою та продовжує навчання на денному відділенні факультету міжнародних відносин Львівського національного університету імені Івана Франка, яке триватиме до червня 2023 року. Крім цього, здійснює витрати на продукти харчування, підручники, тощо. Зазначає, що вона страждає на захворювання - «Тиреотоксикоз з дифузним зобом. Дифузний токсичний зоб, ІІІ ступеня, тиреотоксикоз середнього ступеню в стадії медикаментозної субкомпенсації. Стан після тиреостатичної терапії (2 р.). Безперервно-рецидивуючий перебіг. Ендокринна офтальмопатія», що потребує лікування та реабілітації.

Стверджує, що відповідач жодним не допомагає їй матеріально та не цікавиться її життям. Всі витрати на неї несе виключно її матір ОСОБА_3 , яка має на даний час іншу сім`ю та дитину.

Зазначає, що її батько та відповідач по справі є адвокатом відповідно до Свідоцтва № 1943, виданого 07.09.2012 Львівською обласною КДКА.

Вказує, що між нею та відповідачем була усна домовленість про те, що він, при можливості, буде надавати їй певну суму коштів, і враховуючи це, вона не зверталася до суду із вказаним позовом, однак відповідач домовленість порушив та порушує дотепер, так як жодних коштів вона не отримала та не отримує. Коштів, які надає матір є недостатньо.

Враховуючи наведене просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання 29.12.2021 не прибула, однак її представник - адвокат Бартків І.Б. подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у поданих заявах по суті. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 11.04.2022 не прибув, однак від нього через систему «Електронний суд» 11.04.2022 надійшла заява про відкладення судового засідання у зв"язку із введенням в Україні воєнного стану та його перебуванням в м. Стрию.

Крім цього, від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду 23.03.2022 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Стверджує, що він сплачував кошти на утримання дочки на банківську картку як до досягнення нею повноліття, так і після. Вказує, що він оплатив вартість її навчання у 100 % розмірі на першому курсі за 2019-2020 роки. Пояснює, що він цікавиться її життям та здоров`ям, однак, вважає, що суть проблеми полягає в тому, що від народження позивачки, у нього склалися неприязні відносини з її матір`ю та бабусею. Зазначає, що він є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки під час навчання, а саме він є ФОП та згідно декларації за 2020 рік отримав дохід в розмірі 139000 грн. Інших доходів не має. Тобто, вказує, що його доходи становлять приблизно 11500 грн. на місяць, однак він займається підприємницькою діяльністю і його доходи становлять мінливий характер.

Зазначає, що при визначенні розміру аліментів слід врахувати наявність в нього ще двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є ученицею 7 класу ЗОШ № 2 м. Жовква та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також утримання його дружини ОСОБА_7 , яка на даний час перебуває у декретній відпустці та не отримує доходів.

Крім цього відповідач зазначає, що він, згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/1472-16ц від 19.08.2016, сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років). Грошові кошти він сплачує на банківську картку «Ощадбанк» матері ОСОБА_5 ОСОБА_9 . Окрім сплати вказаних аліментів, він додатково оплачує дитині додаткові витрати, які розвивають здібності дитини, курси іноземної мови та культурно-розважальні гуртки (танці, малювання), несе періодичні витрати на лікування дітей.

Суд враховує, що жодних доказів на підтвердження наведених відповідачем обставин поважності неприбуття у судове засідання, а саме перебування його в м. Стрию чи будь-яких інших доказів поважності неприбуття, відповідач до такої заяви не долучив та суду не представив, сам лише факт ведення воєнного стану, на думку суду не є підставою відкладення судового засідання, оскільки справа розглядається про стягнення аліментів.

Зважаючи на дотримання судом вимог норм ст. 223 ЦПК України, ст. 240 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників, які не з`явилися у судове засідання без поважних причин такої неявки, оскільки підстави для відкладення судового засідання чи оголошення перерви відсутні.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а від так, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2006 вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини (заробітку) доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2006 року до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачка ОСОБА_1 хворіє, що стверджується копією Витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 3974 від 08.07.2020. Заключний діагноз: «Тиреотоксикоз з дифузним зобом. Дифузний токсичний зоб, ІІІ ступеня, тиреотоксикоз середнього ступеню в стадії медикаментозної субкомпенсації. Стан після тиреостатичної терапії (2 р.). Безперервно-рецидивуючий перебіг. Ендокринна офтальмопатія»

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком ще двох дітей, а саме дочки ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Жовква., матір`ю якої є ОСОБА_9 , та дочки ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Перемишль РП, матір`ю якої є ОСОБА_7 .

Відповідач стверджує, що сплачує за рішенням суду аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на банківську картку її матері, однак жодних доказів такого суду не представив. Твердження відповідача про те, що він додатково оплачує дитині додаткові витрати, які розвивають здібності дитини, курси іноземної мови та культурно-розважальні гуртки (танці, малювання) також нічим не підтвердив.

Твердження відповідача про те, що він сплачував кошти на утримання позивачки ОСОБА_1 на банківську картку після досягнення нею повноліття та те, що він оплатив повну вартість її навчання на першому курсі навчання в університеті також нічим не підтверджена.

ОСОБА_2 зазначає, що сума його доходів складає 139 000 грн.

Суд враховує, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та його доходи мають мінливий характер, про що він зазначає у відзиві.

Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

З даного приводу Верховний Суд України у постанові від 24.02.2016 року по справі №6-1296цс15 вказав, що у визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Із копії довідки № 925 від 15.07.2020, виданої Львівським національним університетом імені Івана Франка, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є студенткою першого курсу денного відділення факультету міжнародних відносин та закінчує навчання в червня 2023 року.

Із копії довідки № 180 від 13.09.2021, виданої Львівським національним університетом імені Івана Франка, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є студенткою третього курсу денного відділення факультету міжнародних відносин та закінчує навчання в червні 2023 року.

Відповідно до предмету Договору про надання освітніх послуг № 2086с19, укладеного між Львівським національним університетом імені Івана Франка (Виконавцем) та ОСОБА_1 (Замовником), а також ОСОБА_3 (Третьою стороною), вбачається, що змістом освітньої послуги, що надається Виконавцем за умовами цього Договору є здобуття вищої освіти за освітнім рівнем бакалавр денної форми навчання факультету міжнародних відносин.

Із розділу ІV. «Плата за надання освітньої послуги та порядок розрахунків» вбачається, що вартість освітньої послуги, яка надається Виконавцем за умовами цього Договору становить 111,800 грн. Вартість освітньої послуги за кожен навчальний рік за умовами цього Договору становить 27950 грн.

За умовами цього Договору Третя сторона вносить плату щосеместрово.

Виконавець має право в односторонньому порядку змінювати розмір плати за навчання не частіше одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік.

Із долученої представником позивачки довідки вартості навчання студентів ЛНУ ім. Івана Франка ІІІ-ІV курсів денної форми навчання за освітнім рівнем «бакалавр» на 2020-2021 н.р., затвердженої 2020 Ректором, виданої факультетом міжнародних відносин, вбачається, що вартість навчання у 2020-2021 н.р. на ІІІ курсі факультету міжнародних відносин - 29228 грн., на ІV курсі - 27505. Наказом Ректора від 05.05.2020 № 1375 «Про встановлення розмірів оплати за навчання на 2020-2021 навчальний рік» наказано, зокрема, встановити для студентів розмір оплати за навчання відповідно до розрахунків вартості навчання студентів та деканам факультетів повідомити студентів про зміну навчання вартості.

Суд бере до уваги надані на підтвердження оплати навчання копію дубліката банківського чека від 22.01.2021 на загальну суму 14575 грн. (платник - ОСОБА_1 , отримувач - ЛНУ імені Івана Франка, назва послуги - плата за навчання ОСОБА_1 ), та копію дубліката банківського чека від 27.07.2021 на загальну суму 15276 грн. (платник - ОСОБА_1 , отримувач - ЛНУ імені Івана Франка, назва послуги - плата за навчання ОСОБА_1 ).

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він не може надавати матеріальну допомогу, враховуючи його матеріальний стан, оскільки він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також дружину, яка перебуває у декретній відпустці, не заслуговують на увагу, оскільки кожна із дітей відповідача має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, однак дані обставини суд враховує при визначені розміру аліментів.

З частини 3 статті 199 СК України вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_1 в розмірі 1500 (одна тисяча п"ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 10 лютого 2022 року, і до завершення нею навчання, або до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 992 грн. 40 коп. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя: Ясиновський Р. Б.