КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/17922/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/9729/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарях Синявському Д.В., Кролівець О.В.

учасники справи

божник ОСОБА_1

суб`єкти

оскарження Державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Гудзь Роман Володимирович

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Росвен Інвест Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника Божка Андрія Володимировича , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року, поставлену під головуванням судді Бабко В.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкти оскарження: Державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Роман Володимирович на рішення та бездіяльність старшого державного виконавця,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В., в якій просила визнати пункт 1 постанови про стягнення виконавчого збору від 15.11.2021 у виконавчому провадженні № 53261873, винесеної старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В., неправомірним у частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 2 947,82 грн; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця, яка полягає у не скасуванні ним постанов про арешт коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.09.2021 у виконавчому провадженні № 53261873; зобов`язати старшого державного виконавця скасувати всі постанови про арешт коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.09.2021 у виконавчому провадженні № 53261873 та винести нові постанови про арешт коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з урахуванням залишку суми боргу ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-1742/09 від 30.04.2009, виданим Деснянським районним судом міста Києва в розмірі 219 605,13 грн, яка визначена без урахування стягнутих на виконання постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.09.2021 у виконавчому провадженні № 53261873.

В обґрунтування скарги зазначає, що не погоджується з бездіяльність державного виконавця, яка полягає в не скасуванні постанов про арешт коштів боржника, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні та невинесенні нових постанов, виходячи з залишку суми заборгованості скаржника за виконавчим листом. Також вона частково не погоджується з постановою державного виконавця від 15.11.2021 в частині суми виконавчого збору. Вважає дії та рішення державного виконавця незаконними, які не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2022 у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення скарги, а в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору закрити провадження. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд не врахував, що нею протягом 2009 - 2011 років з метою виконання рішення суду добровільно внесені для погашення заборгованості грошові кошти у сумі 29 478,21 грн. З метою примусового виконання рішення звернуто стягнення на належний їй автомобіль, який перебував у заставі та виконавчий лист було повернуто стягувачу. А тому сума, вказана державним виконавцем як сума заборгованості не є правильною.

У судовому представник апелянтки Божко А.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.04.2009 рішенням Деснянського районного суду міста Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» заборгованість у сумі 284 489,71 грн.

30.04.2009 Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі № 2-1742/09.

30.01.2017 державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Діордієвою А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53261873, на підставі цього виконавчого листа.

22.05.2018 між ПАТ «Банк «Київська Русь», від імені якого діє уповноважена Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір № UA-EA-2018-03-30-000010-а/42 про відступлення прав вимоги за кредитним договором.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.02.2021 замінено сторону у виконавчому проваджені про примусове виконання виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» заборгованості з ПАТ «Банк «Київська Русь» на його правонаступника - ТОВ «Росвен Інвест Україна».

26.04.2021 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

20.09.2021 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В. винесено постанови про арешт коштів боржника, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

05.11.2021 до Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява від адвоката Божка А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту з поточного рахунку, оскільки на нього ОСОБА_1 отримує пенсійну виплату.

15.11.2021 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В. винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника.

15.11.2021 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гудзь Р.В. винесено постанову про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20.09.2021, у зв`язку з реалізацією майна боржника залишок боргу становить 249 083,34 грн, залишок виконавчого збору становить 24 908,33 грн.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах повноважень, передбачених Законом.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відтак даною нормою імперативно закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 766/740/17-ц, від 07.02.2019 у справі № 927/769/16, від 1.6.2018 у справі № 307/1451/15-ц, від 23.06.2020 у справі № 705/1804/13-ц.

Правильно вказавши норми закону та судову практику, суд помилково замість закриття провадження у справі в частині вимог щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору, відмовив у цій частині у задоволенні скарги по суті, а тому вимоги апеляційної скарги про закриття провадження в цій частині є законними та обгрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин ухвала суду в частині відмови у задоволенні скарги щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині. Заявниці слід роз`яснити її право на подачу скарги щодо виконавчого збору в порядку адміністративного судочинства.

В іншій частині колегія суддів вважає апеляційну скаргу безпідставною.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закон України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із ч. 7 ст. 56 цього Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед стягувачем, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Вимоги скарги боржниці фактично зводяться до того, що вона не погоджується із розміром залишку заборгованості, яка зазначена державним виконавцем у постановах про арешт коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, в яких зазначена сума боргу 284 489,71 грн та просить зобов`язати державного виконавця винести нові постанови, в яких зазначити залишок заборгованості у сумі 219 605,13 грн, вказуючи, що у рахунок погашення заборгованості не враховано 29 478,21 грн, які вона сплачувала добровільно на користь банку протягом 2009 - 2011 років.

У постановах про накладення арешту та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зазначається сума, яка вказана у виконавчому листі та подальше часткове погашення боржником заборгованості не має наслідком постійної зміни таких постанов із зазначенням залишку боргу. А тому вимоги боржниці про зобов`язання державного виконавця винести нові постанови із зазначенням суми заборгованості, яка залишилася не погашеною не грунтуються на вимогах закону.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Відповідно до п. 10 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону.

Матеріали справи не містять доказів про те, що боржниця письмово повідомляла державного виконавця не пізніше наступного робочого дня після сплати коштів в рахунок погашення боргу за рішенням суду про часткове самостійне виконання рішення боржником.

З наданих заявницею копій квитанцій вбачається, що лише 26.10.2009 та 21.04.2010 внесені кошти у сумі відповідно 3 999 грн та 3 002,85 грн мають призначення платежу: часткове погашення заборгованості згідно рішення Деснянського райсуду м. Києва від 06.04.2009. Решта внесених коштів мають призначення платежу: погашення прострочених відсотків; часткове погашення кредиту; внесення коштів на поточний рахунок.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду в частині відмови у задоволенні скарги щодо визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця, яка полягає у не скасуванні ним постанов про арешт коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.09.2021 та зобов`язання скасувати ці постанови та винести нові із зазначенням залишку заборгованості не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні скарги щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору скасувати та в цій частині провадження у справі закрити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 369 ЦПК України.

Постанову складено 02.11.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук