РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року

м. Рівне

Справа № 562/3107/18

Провадження № 22-ц/4815/589/22

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, про примусове виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом, вказуючи, що 29 серпня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 1701/0808/88-106, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 46500 (Сорок шість тисяч п`ятсот) доларів США з кінцевим терміном погашення 28 серпня 2018 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 29 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 1701/0808/88-106-Z-1, згідно якого остання передала в іпотеку трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками.

В свою чергу, 28 листопада 2012 року між ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув статусу нового кредитора/стягувача у спірних правовідносинах.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року в цивільній справі № 562/3552/13-ц задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та в рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_5 за кредитним договором № 1701/0808/88-106 від 29 серпня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,7 кв.м, що належить ОСОБА_3 .

У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі. Реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі, яка є предметом іпотеки, зокрема, малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , унеможливлює його реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси іпотекодержателя.

Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором залишається не виплаченою, ТзОВ "Кредитні ініціативи" просить суд виселити в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" вважає рішення суду першої інстанції незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що враховуючи правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 03 лютого 2016 року у цивільній справі №6-2947цс15, вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Окрім того, відповідно до п.п. 2.1.1 Іпотечного договору, Іпотекодавці засвідчили, що предмет іпотеки вільний від будь-яких зобов`язань та обтяжень; не є предметом судових спорів; на нього не було звернене стягнення; не був нікому проданий, подарований, зданий в оренду; не знаходиться під забороною відчуження.

Враховуючи викладене просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони в судове засідання не зявились і причини їх неявки та клопотання про відкладення розгляду для ознайомлення з матеріалами справи, визнані неповажними і залишені без задоволення, оскільки сторони мали достатньо часу для цього з моменту відкриття та призначення справи і будь-яких перешкод в суді для цього не існувало.

Нормами діючого ЦПК передбачено обовязок суду лише щодо надсилання судових рішень, а не сканкопій всієї, в данному випадку 2-х томної справи обсягом понад 350 аркушів. Крім того, така можливість в суду відсутня виходячи не тільки зі стану матеріально-технічного забезпечення та відсутності вільних працівників, а й обсягу роботи та затратності на її виконання за державний кошт в інтересах однієї із сторін.

Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № 1701/0808/88-106, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 46500 доларів США на споживчі цілі на строк до 28 серпня 2018 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 29 серпня 2008 року між банком і ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір № 1701/0808/88-106-Z-1, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 липня 2000 року, про що зазначено в п.2.1 Кредитного договору № 1701/0808/88-106 від 29 серпня 2008 року та на підставі Дублікату договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А. 14 липня 2008 року за реєстровим № 1514, замість втраченого договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А. 07 липня 2000 року за реєстровим № 885.

28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками.

В свою чергу, 28 листопада 2012 року між ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув статусу нового кредитора/стягувача у спірних правовідносинах.

ОСОБА_5 не виконувала належним чином своїх зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року в цивільній справі № 562/3552/13-ц позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1701/0808/88-106 від 29 серпня 2008 року в розмірі 828685 (Вісімсот двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 31 коп. звернено стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,7 кв.м, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , шляхом продажу з прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

За відомостями органу реєстрації при виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради Рівненської області від 06 вересня 2018 року відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

З усталеної практики Верховного Суду України вбачається, що у такому випадку необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі№ 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.

Місцевий суд встановивши, що предмет іпотеки трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 була набуто іпотекодавцем ОСОБА_3 у приватну власність 07 липня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А. за реєстровим №885 дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення з цього будинку відповідачів без надання їм іншого постійного жилого приміщення, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення статті 109 ЖК УРСР.

Виходячи з доводів апеляційної скарги та наявних в матеріалах доказів колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2022 року.

Головуючий : Боймиструк С.В.

Судді : Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.