Справа № 136/1226/22
провадження № 2/136/306/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Шпортун С.В., за участі секретаря судового засідання Белінської С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження), цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що вона, ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , у якому Ѕ частки успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач був прописаний у даному житловому будинку, у зв`язку із тим, що деякий час співмешкав із її матір`ю ОСОБА_3 , а після її смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальних установ не звертався, забрав свої речі та переїхав до свого попереднього місця проживання в с. Вахнівка, Вінницького району, вінницької області, житлом у якому зареєстрований не цікавляться, оплату за користування житлом та комунальні слугами не проводить, у добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації. Наразі, кількість осіб, які зареєстровані у житловому будинку перешкоджає позивачеві в оформленні субсидії та виконувати свої правомочності як власника житла, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд визнати відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 25.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення виклику сторін, а також витребувано у Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області матеріали спадкової справи №5/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами .

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 17.12.2001 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна гр.. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рівних частках є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , спадкове майно складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 (а.с.4).

Судом було встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на що вказує свідоцтво про смерть (а.с.5).

Із матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 №5/2022 судом було встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач ОСОБА_1 , будучи рідною дочкою спадкодавця, в підтвердження чого є свідоцтво про народження (а.с.7 Спадкової справи), а відтак спадкоємцем першої черги спадкування за законом, мати ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті дочки відмовилась, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 29.10.2022 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюком О.П., встановлено, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_3 майно, у тому числі Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 (а.с.13 Спадкової справи).

Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняла, відтак вона їй належить з моменту відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , незалежно від видачі свідоцтва нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до відомостей наданих Липовецькою міською радою згідно з домовою книгою, Актом депутатів міської ради від 05.07.2022 (а.с.10), місце проживання гр. ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , утім він там не проживає.

Як слідує із Акту складеного депутатом міської ради Соловйовою Н.С., за участі соціальних працівників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.9), у будинку за адресою АДРЕСА_1 , проживають дві особи ОСОБА_1 та її бабуся ОСОБА_5 , ОСОБА_2 з 13.01.2022 залишив будинок, забрав речі та там не проживає.

Як слідує із заяви за підписом ОСОБА_2 написаної 23.01.2022 в присутності комісії ОСОБА_8 , соціального працівника ОСОБА_9 , начальника відділу соціальної допомоги (а.с.7), ОСОБА_2 вказав, що переїхав з житлового будинку в АДРЕСА_1 , забравши звідти свої особисті речі (одяг та взуття) , в с. Вахнівка де й наразі проживає.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їхньою згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 230-232 цього Кодексу

За правилами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пояснення ОСОБА_2 від 23.01.2022 не є свідченням наданими в порядку ЦПК України.

Разом з тим, суд оцінює їх як письмовий доказ, який є недопустимим, оскільки письмові докази не можуть підміняти покази сторін та свідків. Крім цього, пояснення вказаної особи не містять інформації щодо предмету доказування, тобто є неналежним доказом в силу приписів статті 77 ЦПК України (зі змісту пояснень неможливо ідентифікувати, де та звідки він забрав речі у ОСОБА_1 )

Водночас, суд звертає увагу, що відповідач будучи обізнаним про наявність справи в провадженні суду, жодних заперечень та доказів на спростування встановлених судом обставин не надав, не скористався своїм правом на подачу відзиву.

Відтак судом не встановлена наявність іншої домовленості між сторонами щодо користування відповідачем належним позивачеві житлом.

Як було встановлено в ході розгляду справи відповідач проживає в с. Вахнівка, отож має інше помешкання для постійного проживання.

, не доведено відсутність у відповідача житла, оскільки з січня 2022 року, тобто

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, непов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. п. 6 ч. 1 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом.

Зважаючи, на правове обґрунтування позову та на те, що житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , в цілому належить на праві власності позивачеві з 27.11.2021, відповідач має інше житло, де проживає постійно, відтак право позивача порушено ухиленням відповідача від утримання житла, сплати комунальних платежів, добровільного зняття з реєстрації та неможливістю позивача в повній мірі реалізувати право власності на належне їй нерухоме майно, при цьому, наявність у відповідача іншого місця проживання не заперечувалась відповідачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Оскільки позивач при пред`явленні даного позову була звільнена від сплати судового збору, так як є інвалідом ІІ групи безстроково з дитинства, суд дійшов висновку про його стягнення з відповідача та зарахування його в дохід держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992,40 гривень, зарахувавши його в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Світлана ШПОРТУН