Справа № 307/645/20
Провадження № 2/307/757/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарях Юсип В.І., Она О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник адвокат Колотуха Іван Олексійович, до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє представник адвокат Колотуха Іван Олексійович, звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів. В позовній заяві представник зазначив, що з матеріалів кримінальної справи за №6106801, відкритої по факту подвійного вбивства 1 вересня 2001 року батьків позивачів, відомо, що відповідач ОСОБА_3 уклав з батьком позивачів ОСОБА_1 договір позики та отримав від нього 5000 доларів США зі сплатою 5% в місяць за користування позикою. Станом на серпень 2001 року відповідач боргував батьку 5000 доларів США. Суму боргу відповідач визнав та підтвердив це своїми показами в кримінальній справі згідно протоколу допиту свідка від 20 вересня 2001 року, підписанні власноручно відповідачем. На даний час відповідачем ОСОБА_3 кошти не повернуті і його борг перед позивачами складає 301000 гривень, з яких сума боргу становить 140000 гривень (5000 доларів США*28 гривень по курсу НБУ за 1 долар США), 161000 гривень 5% місячних за користування позикою (5000 доларів США * 28 грн. (курс НБУ за 1 долар*5%*23 місяці),

З урахуванням збільшених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 301000 гривень за договором позики.

Відповідач ОСОБА_3 надіслав до суду відзив, в якому зазначив, що текст протоколу його допиту як свідка не містить факту його зобов`язання повернути борг дітям померлого ОСОБА_1 або їх офіційному опікуну. Таким чином, протокол допиту свідка від 20.09.2001 року не є письмовим документом, яким може бути підтверджено факт існування договору позики та взяті ОСОБА_3 зобов`язання повернути борг позивачам. Тобто, вказаний вище протокол не є письмовим доказом, що підтверджує факт визнання ним існування боргу та зобов`язання його повернути. Крім того, звертає увагу суду, що покази були написані не ним власноручно, а лейтенантом міліції ОСОБА_4 , при цьому, зазначені покази були зафіксовані ним не в первісному вигляді, виходячи з його слів, а було допущено вільне трактування існуючих обставин об`єктивної дійсності, що призвело до їх перекручування та неправильного викладення у протоколі допиту. Пояснює, що на момент проведення допиту він перебував у статі сильного душевного потрясіння у зв`язку із фактом вбивства ОСОБА_5 , та його дружини, з якими він знаходився у тісних дружніх і майже родинних відносинах. Тому, під час проведення допиту та спілкування із працівником міліції його хвилювали не грошові зобов`язання перед загиблим, а сам факт його загибелі та процес розшуку винних у злочині. При цьому, він розповів ОСОБА_4 , що дійсно отримав більш як 5 років назад (перед загибеллю) грошові кошти від ОСОБА_1 в розмірі 11000 гривень, про що написав останньому розписку. Розписка, була написана саме за його ініціативою та наполяганням, оскільки враховуючи тривалі та тісні дружні відносини, ОСОБА_1 не наполягав на її написанні та відмовляв його від цього, Він довів до відома працівника міліції, що вказані грошові кошти він ОСОБА_1 повернув, та що загиблий ОСОБА_1 обліковував свої доходи та видатки у спеціальній записній книжці (в тому числі, і отримання ним та повернення боргу), яка мала вигляд блокноту чорного кольору у шкіряному перепльоті та зберігав її у себе вдома. Під час їх розмови ОСОБА_4 повідомив йому, що всі документи, які знаходились вдома у загиблого ОСОБА_1 були вилучені та приєднані в якості доказів до матеріалів кримінальної справи. Таким чином, вказана вище розписка і записна книжка на даний час можуть перебувати в матеріалах кримінальної справи №6106801, Що стосується суми 5000 доларів США, зазначеної слідчим у протоколі допиту свідка, то вказує, що на момент отримання ним в борг грошової суми в розмірі 11000 гривень, вона була еквівалентна близько 5000 доларів США. Саме про факт отримання 11000 гривень в борг, що на момент отримання було еквівалентно 5000 доларів США, він і повідомив під час допиту. При цьому, він не стверджував, що отримав 5000 доларів США. Також він повідомив про той факт, що загиблому ОСОБА_1 було відомо, що перед поверненням боргу в нього існували деякі грошові проблеми, оскільки з ним не вчасно розрахувались за відправку пиломатеріалів в Республіку Чехія та про те, що зважаючи на їх дружні стосунки, він пообіцяв йому допомогти вирішити вказану проблему. Про те, отримавши позовну заяву та додані до неї документи, він виявив, що працівником міліції його покази були викладені невірно, перекручено. При цьому, зазначаю, що допит проводився у нього вдома в с. Крива, Тячівського району. ОСОБА_4 поспішав повернутись в м. Ужгород, а тому його покази записував власноручно, протокол допиту прочитати йому не дав, а лише вказав місця для підпису. Таке твердження доводиться і тим, що фраза «Протокол допиту свідка з моїх слів написано правильно і мною прочитано» також записана рукою ОСОБА_4 , а не ним. За таких обставин, враховуючи вимоги статей 77, 78 ЦПК України, зазначений протокол допиту свідка не є належним та допустимим доказом наявності в нього боргових зобов`язань та під ставності позовних вимог позивачів (а.с.42-45).

Представник позивачів ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Відповідач ОСОБА_3 та його представники в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на викладені у відзиві обставини та просять в його задоволенні відмовити.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно протоколу допиту свідка від 20 вересня 2001 року відповідач ОСОБА_3 визнав, що взяв у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 5000 доларів США зі сплатою 5% щомісячно за користування грошовими коштами. На даний час він боргу не повернув, так як має скрутне економічне становище, але щодо цього між ним та ОСОБА_1 суперечок не було. Проценти за користування позикою він сплачував (а.с.215-216).

Допитаний в суді як свідок відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно в 1996 році позичив від ОСОБА_1 у борг 11000 гривень, і кожного місяця сплачував ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом та тіло позики в гривнях в еквіваленті по 250 доларів США. Так як він виплатив за певний період часу значну суму коштів ОСОБА_1 йому сказав, що він перед ним вже нічого не боргує, так як позика ним погашена. Під час його допиту як свідка на досудовому слідстві він перебував в шоковому стані та підписав протокол його допиту, не читаючи змісту протоколу.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною відповідача ОСОБА_3 і їй відомо, що її чоловік позичав від ОСОБА_1 в борг 11000 гривень, про що була дана розписка. ЇЇ чоловік ОСОБА_3 борг повертав частинами, але розписки про це не має.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є братом відповідача ОСОБА_3 і йому відомо, що його брат в 1996 чи 1997 році позичав від ОСОБА_1 в борг 11000 гривень. Виплата боргу була розбита на частини по місяцях, і ОСОБА_3 його виплачував протягом трьох років. Про погашення боргу ОСОБА_1 відмічав у своєму блокноті. Наскільки йому відомо, сума боргу братом ОСОБА_3 була виплачена ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 374 ЦК УРСР за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Договір позики на суму понад п`ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 375 ЦК УРСР).

Згідно з частиною першою статті 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Статтею 46 ЦК УРСР передбачено, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Із даних норм слідує, що саме по собі недодержання письмової форми при укладенні договору позики не тягне за собою недійсність такої угоди. Сама по собі відсутність розписки не може бути безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. Сторони можуть підтверджувати факт існування боргових зобов`язань будь-якими іншими доказам, крім показань свідків.

В протоколі допиту ОСОБА_3 від 20 вересня 2001 року зафіксовано факт визнання ОСОБА_3 існування боргу перед ОСОБА_1 в розмірі 5000 доларів США. Кожна сторінка даного протоколу допиту підписана ОСОБА_3 , а тому такий слід вважати письмовим доказом.

Суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 на невизнання ним таких свідчень, так як він перебував в шоковому стані та не читав змісту протоколу, оскільки з протоколу допиту слідує, що ОСОБА_3 було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому вважати недостовірною інформацію відображену в даному протоколі допиту підстав немає.

Також, суд вважає безпідставними доводи відповідача ОСОБА_3 щодо погашення ним боргу перед ОСОБА_1 , оскільки такі жодним чином не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, і фактично є надуманими та намаганням уникнути виконання цивільного зобов`язання.

При цьому, суд не бере до уваги також покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки вони в порядку ст. 46 ЦК УРСР не можуть підтверджувати факт існування боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 .

Таким чином, матеріалами справи доведено факт існування між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 станом на вересень 2001 року правовідносин, що випливають з договору позики та невиконання відповідачем ОСОБА_3 станом на день пред`явлення позову (03.03.2020 року) свого зобов`язання за договором позики в розмірі 5000 доларів США.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також в судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками справи, що спадкоємцями, які прийняли спадщину за померлим ОСОБА_1 , в рівних долях по Ѕ частці є позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому до них обох перейшло і право вимоги в рівних частках до ОСОБА_3 про повернення заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції від 16 січня 2003 року) до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (частина друга статті 530 ЦК України).

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Аналізуючи вищенаведені норми матеріального права можна дійти висновку про те, що якщо строк повернення позики договором не встановлений, то застосуванню підлягають положення частини другої статті 530 та частини першої статті 1049 ЦК України.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов договору позики відповідач ОСОБА_3 ухиляється від взятих на себе зобов`язань, не погашає позику та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 27.01.2022 року його заборгованість перед позивачами становить 301000 гривень, з яких 140000 гривень заборгованість за позикою, а 161000 гривень заборгованість за відсотками за користування позикою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов в межах заявлених позовних вимог слід задовольнити і стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 301000 гривень заборгованості за договором позики.

Судові витрати в частині сплаченого судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. ст.ст.2, 4, 5, 12, 81, 209, 223, 247, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.45, 46, 374, 375 ЦК УРСР, ст.ст.509, 526, 530, 599, 610, 611, 1046-1050 1216, 1218 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крива, Тячівського району, Закарпатської області, на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 301000 (триста одну тисячу) гривень заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крива, Тячівського району, Закарпатської області, на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3010 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , України, РНОКПП - НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_1 , України, РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 18 липня 2022 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко