ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року м. Чернівці

справа № 727/987/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Перепелюк І.Б., Височанської Н.К.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою Гаражного кооперативу «Товариство власників індивідуальних гаражів №2» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою Гаражного кооперативу «Товариство власників індивідуальних гаражів №2»на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2022 року про відмову у видачі судового наказу (головуючий у 1-ій інстанції Літвінова О.Г.),-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року Гаражний кооператив «Товариство власників індивідуальних гаражів №2», в особі голови правління Дем`янчука Віктора Никифоровича, звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості по сплаті членських внесків, інфляційних втрат та 3% річних.

На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що видом діяльності товариства власників індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 (надалі Товариство) відповідно до статуту є зберігання автомобільного, мотоциклетного та інших технічних засобів. Відповідно до п.2.4 статуту, Товариство діє на основі повного господарського розрахунку, самофінансування та самоокупності за рахунок членських, щорічних та цільових внесків і не передбачає отримання прибутку.

Посилався на те, що згідно п.6.2.5 статуту, член Товариства зобов`язаний регулярно, у визначений термін, сплачувати членські внески та інші платежі, які затверджені правлінням Товариства. Пунктом 6.3. статуту за невиконання своїх фінансових зобов`язань члени Товариства сплачують неустойку у вигляді пені, а за порушення правил внутрішнього розпорядку у вигляді штрафу.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/360/22

Відповідно до довідки №3 від 28.01.2022 року, заборгованість боржника перед Товариством станом на 31 грудня 2021 року становить 5964 гривні, інфляційні втрати складають 731,41 гривню, 3% річних складають 338 гривень.

На підставі викладеного, просив суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Товариства власників індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 », заборгованості по сплаті членських внесків в сумі 5964 гривні, інфляційних втрат в сумі 731,41 гривню, 3% річних в сумі 338 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 248,10 гривень.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2022 року було відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Гаражним кооперативом «Товариство власників індивідуальних гаражів №2» подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що Товариство створене для надання послуг громадянам та членам Товариства і одним із видів послуг є зберігання автомобільного, мотоциклетного та інших технічних засобів. Даний вид послуг є платним, та надається споживачам послуг на підставі укладених договорів, або на підставі зобов`язань, взятих на себе учасником Товариства.

Посилається на те, що у даному випадку у Товариства є наявності стосунки з гр. ОСОБА_1 про надання йому послуг зберігання автомобіля у визначеному приміщенні, із зазначенням вартості наданої послуги. Такі послуги містять ознаки комунальних послуг, тобто послуг з постачання та розподілу електричної енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, поводження із побутовими відходами.

Вважає, що вимога про видачу судового наказу відповідає вимогам ст.161 ЦПК України, так як стосується стягнення вартості комунальної послуги.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до частини 12 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір про право на предмет вимоги про стягнення вказаної суми, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, а відповідно заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

За частиною 3 статті 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Статтею 165 ЦПК України передбачено підстави для відмови у видачі судового наказу, зокрема суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У ст. 163 ЦПК України зазначено, що в заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, серед іншого: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Обґрунтування апеляційної скарги зводяться до того, що надання послуг із зберігання автомобільного, мотоциклетного та інших технічних засобів носять ознаки комунальних послуг, тому вимога про видачу судового наказу стосується стягнення вартості комунальної послуги.

Однак колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Наявність заборгованості по членських внесках, за надання послуг громадянам та членам кооперативу із зберігання автомобільного, мотоциклетного та інших технічних засобів носять ознаки комунальних послуг, не відносить до загального поняття комунальних послуг, тому доводи апелянта є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний спір повинен розглядатися у порядку позовного провадження.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що заявником було подано всі необхідні для прийняття рішення, письмові докази про відшкодування ОСОБА_1 наявної заборгованості, не є підставними, оскільки звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, заявником не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Наявність таких доказів, як копія статуту Товариства, копії заяв ОСОБА_1 , копії наказів та довідки №3 від 28.01.2022 року, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки подання копії договору за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості є імперативною вимогою цивільного процесуального законодавства.

У випадку відсутності такого договору, питання щодо стягнення заборгованості повинно розглядатися в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу Гаражного кооперативу «Товариство власників індивідуальних гаражів №2» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2022 року про відмову у видачі судового наказу по справі за заявою Гаражного кооперативу «Товариство власників індивідуальних гаражів №2» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Б. Перепелюк

Н.К. Височанська