печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.

при секретарі Луста В.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного спрощеного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Київгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Київгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19.05.2021 року позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 і працівниками АТ «Київгаз» незаконно відключено газову колонку та газову плиту із вимогами та відповідними погрозами підписати акт про відключення та вимогою оплатити кошти в сумі1900 грн на пломбування та купівлю газового сигналізатора. Позивач неодноразово звертався до АТ «Київгаз» із вимогами про відсутність газопостачанні у квартирі, що призводить до великих незручностей та матеріальних втрат, оскільки за власний рахунок позивачем було придбано електричний бойлер, електричну плиту, новий електричний лічильник, оплата послуга спеціаліста для встановлення необхідного обладнання на загальну суму 20 000 грн. Працівниками АТ «Київгаз» при складання акту про порушення зобов`язання повідомити споживача про його право внести зауваження та заперечення д акту про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання його зауваження, проте в порушення вказаної вимоги, працівниками АТ «Київгаз» не булу надано свої повноважень на складання акту та не надано можливості викласти зауваження. Позивач звернулась у зв`язку з порушенням її права до суду.

23.12.2022 року представником відповідача АТ «Київгаз» був поданий відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону, оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону, з метою виконання функцій, передбачених ч. 1 ст. 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи.

Пунктом 1.4. гл. 1 р. V ПБСГ передбачено, що технічний стан газопроводів (підземних, надземних, наземних та ввідних) і споруд на них повинен систематично контролюватись власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) шляхом проведення комплексного технічного огляду (обходу) трас газопроводів, технічного обстеження, в тому числі КПО, вимірювання захисних потенціалів і перевірки ефективності роботи засобів ЕХЗ. Запірну арматуру і компенсатори необхідно обслуговувати не рідше ніж один раз на рік і за необхідності - ремонтувати.

З метою дотримання вищевказаних вимог Закону та ПБСГ, 18.05.2021 представниками АТ «Київгаз» за адресою: АДРЕСА_1 було відключено від системи газопостачання житловий будинок, у зв`язку з ремонтними роботами на газопроводі низького тиску.

В п. 5 гл. 1 р. III Кодексу ГРМ вказано, що при організації експлуатації газорозподільних систем та проведення робіт з технічного їх обслуговування і ремонту Оператор ГРМ повинен дотримуватися інструкцій і правил технічної експлуатації газорозподільних систем, правил безпеки систем газопостачання, державних стандартів, передбачених чинними нормативно- правовими актами України.

В п. 5.5 гл. 5 р. V ПБСГ вказано, що заміна газового обладнання виконується за заявою власника (орендаря (наймача)) до газорозподільного підприємства суб`єктом господарювання, який має дозвіл на виконання зазначених робіт, виданий центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Заміна обладнання оформлюється ескізом у разі заміни газового обладнання без зміни функціонального призначення, потужності та системи димовідведення. В інших випадках - з оформленням виконавчо-технічної документації.

Відключення газу перед заміною газового обладнання здійснюється газорозподільним підприємством за заявою власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)). Пуск газу після заміни газового обладнання проводиться газорозподільним підприємством за зверненням власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) після проведення інструктажу із безпечної його експлуатації.

Документи щодо заміни газового обладнання передаються до архіву газорозподільного підприємства. 20.07.2021 представниками АТ «Київгаз» за адресою: АДРЕСА_1 було складено акт про порушення №1294-1 (самовільне відключення газової плити від системи газопостачання) та було відключено останню згідно вимог ПБСГ.

Пунктом 3.2. р. III ПБСГ передбачено, що власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) повинен забезпечити утримання систем газопостачання відповідно до вимог чинного законодавства України.

В п. 3.3. р. Ш ПБСГ вказано, що власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)) відповідає за технічний стан і безпечне користування газопроводами, газовими приладами, димовими та вентиляційними каналами.

Пунктом 5.4. гл. 5 р. V ПБСГ встановлено, що технічне обслуговування внутрішніх газопроводів і газового обладнання житлових і громадських будівель, комунально-побутових об`єктів невиробничого характеру здійснюється на договірних засадах. Умови для технічного обслуговування забезпечуються власником (балансоутримувачем та/або орендарем (наймачем)) відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, дії Відповідача щодо припинення розподілу природного газу на газові прилади Позивача відповідають вимогам вищевказаних нормативних документів, а Позивач всупереч вказаних приписів законодавства неодноразово самовільно втручався в систему газопостачання про що свідчать наявні в матеріалах справи акти.

Позивач в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у відсутність

Представник відповідача АТ «Київгаз» подав письмовий відзив та письмові пояснення щодо позову.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу працівниками АТ «Київгаз» незаконно відключено газову колонку та газову плиту із вимогами та відповідними погрозами підписати акт про відключення та вимогою оплатити кошти в сумі1900 грн на пломбування та купівлю газового сигналізатора

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно з частиною 1 статті 23 ЦКУ, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Такий висновок міститься, зокрема, у постанові Великої палати Верховного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 та 20.02.2018 (справи №№ 804/2252/14, 818/1394/17 відповідно).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні у справі обставини, суд вважає, що відключення у позивача газопостачання, викликала у неї негативні емоції, проте, оцінюючи психологічні наслідки для позивача, відсутність доказів щодо спричиненої моральної шкоди, приходить до висновку, що такі негативні емоції не досягли рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового за рахунок позивачів у сплаченому при зверненні до суду з даним позовом розмірі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Житловим Української РСР, ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77-80, 88, 133, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до АТ «Київгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1

відповідач: АТ «Київгаз»: м. Київ, вул.. Михайла Бойчука,4Б

Суддя Т.В.Остапчук