Справа № 502/1364/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про

відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В :

26.08.2021 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшла позовна заява, яка від імені позивача ОСОБА_2 , підписана його представником ОСОБА_1 до відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача в позовній заяві вказав, що 20.10.2020 року близько 08 години 01 хвилини в м. Кілія Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » допустив зіткнення із мопедом марки «Delta», під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП, водій та пасажир мопеда марки «Delta» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримали тілесні ушкодження.

Позивач ОСОБА_2 є особою, якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду здоров`ю. Так, позивачу заподіяна: шкода, пов`язана з лікуванням, шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності та моральна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР8924815, який діяв на момент настання ДТП.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000369.

На думку представника, позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду, оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача, і таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право позивача.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у встановленому законом порядку в ПРАТ «УПСК», то обов`язок відшкодувати моральну шкоду, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності та шкоду, завдану позивачу у зв`язку з лікуванням, у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на відповідача, як на страховика.

ОСОБА_2 внаслідок отриманих травм в ДТП від 20.10.2020 року, знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «КБЛ» Кілійської міської ради з 20.10.2020 року по 16.11.2020 року. На лікування позивач за період з дати ДТП, а саме з 20.10.2020 року по 16.11.2020 року включно, витратив 20336,90 грн, що підтверджується: рахунком-фактурою ЗН-0000153 від 02.11.2020 року; фіскальними чеками.

Виходячи із вищенаведеного, розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що проявилася у понесених витратах на придбання медичних препаратів та лікарських засобів, становить 20336,90 грн, які закуповувалися позивачем на лікування, згідно лікарських призначень. Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 24.1. Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у розмірі 20336,90 грн.

ОСОБА_2 на момент ДТП був офіційно працевлаштований на посаді техніка у АТ «ДТЕК Одеські електромережі», що підтверджується довідкою №03/10-548 від 05.05.2021 року та, як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) № 2392 хворого, був тимчасово непрацездатний з 20.10.2020 року по 16.11.2020 року - 28 днів.

Відповідно до довідки № 03/10-548 від 05.05.2021 року, виданої АТ «ДТЕК Одеські електромережі», середньоденна заробітна плата позивача за період з серпня 2020 року по вересень 2020 року складає 653,08 грн (з розрахунку 13718,40 грн + 13711,35 грн = 27429,75 грн/42 роб.день = 653,08 грн). Враховуючи вищезазначене, відповідач має здійснити страхове відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності позивачем у розмірі 18286,24 грн (з розрахунку 28 днів х 653,08 грн = 18286,24 грн). Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку статті 25 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у розмірі 18286,24 грн.

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» було встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 вересня - 5000 грн. Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №170256 від 13.04.2021 року, позивачу 13.04.2021 року встановлено III групу інвалідності. Відтак, мінімальний розмір страхового відшкодування пов`язаного із стійкою втратою працездатності становить 60000,00 грн (5000,00 х 12 = 60000,00 грн) Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку статті 26.2. Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у розмірі 60000,00 грн.

Також представник позивача вказує, що згідно ст. 26-1 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» - страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 98623,14 грн (20336,90 + 18286,24 + 60000,00), то відповідач має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу у розмірі 4931,15 грн (98623,14?5% = 4931,15 грн). Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 26-1 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», з урахуванням виплаченої суми страховиком в досудовому порядку, у розмірі 4931,15 грн.

В зв`язку з зазначеним представник позивача просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (ідентифікаційний код юридичної особи - 20602681) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ): - 20 336, 90 грн страхового відшкодування, пов`язаного з лікуванням; - 18 286, 24 грн страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності; - 60000 грн страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою непрацездатності; - 4931,15 гривень страхового відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 07.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

11.01.2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що ПрАТ «УПСК» є страховиком за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Полісом № АР8924815, згідно з яким предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяння життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Разом з тим, на підтвердження того, що ДТП сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, ні до ПрАТ «УПСК», ні до суду не подано жодного доказу, а тому наразі відсутні законні підстави для визнання заявленої позивачем події страховим випадком та, відповідно, прийняття ПрАТ «УПСК» обґрунтованого рішення про здійснення виплати страхового відшкодування на підставі Полісу. При цьому, ПрАТ «УПСК» вказує, що рішення, прийняте за результатами розгляду кримінального провадження, є обов`язковим для Страховика при розгляді події, яка має ознаки страхового випадку, у питанні чи мали місце дії (бездіяльність) особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та чи вчинені вони цією особою.

Окрім того, представник позивача зазначив, що Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 року по справі № 761/28347/15-к відзначив, що витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру. Таким чином, надані представником позивача у позовній заяві пояснення щодо обставин ДТП слід оцінювати критично, оскільки вони не підтверджені жодним документом, який би містив інформацію щодо предмета доказування.

Звернення з цивільним позовом до ПрАТ «УПСК» є передчасним, оскільки ПрАТ «УПСК» не вчинило жодних дій, що свідчили б про порушення установленого Законом № 1961-VІ порядку прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК», як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, здоров`ю, майну третьої особи, в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, право потерпілого на отримання страхового відшкодування шляхом виконання страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхового відшкодування. Разом з тим, ПрАТ «УПСК» не приймало рішення про виплату чи відмову у здійсненні страхового відшкодування, оскільки позивач не подавав до страхової компанії заяви, необхідної для прийняття вмотивованого рішення.

Позивач в позові дійшов до помилкового висновку про те, що передбачене Законом право потерпілої особи на страхову відшкодування є правом на застосування конкретного способу захисту, але залишив поза увагою, що спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право на захист, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин. Звертаючись до суду, представник позивача не навів фактичних та юридичних підстав в обґрунтування порушення ПрАТ «УПСК» права на отримання страхового відшкодування, фактично обмежившись посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду.

ПрАТ «УПСК» наголошує, що заява про страхове відшкодування не заперечує права особи, яка має право на отримання страхового відшкодування чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні звернутися за судовим захистом. Отже, звернення ОСОБА_2 з відповідним позовом є передчасним, оскільки ПрАТ «УПСК» не вчинило жодних дій, що свідчили б про порушення або невизнання прав позивача на отримання страхового відшкодування.

На підставі вищезазначеного представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши подані представниками сторін заяви по суті справи, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що 20.10.2020 року внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом того, що 20.10.2020 року близько 08 години 01 хвилини в м. Кілія Одеської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 » допустив зіткнення із мопедом марки «Delta», під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП, водій та пасажир мопеда марки «Delta» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримали тілесні ушкодження /а.с. 8/.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2392, виданого хірургічним відділенням КНП «Кілійська багатопрофільна лікарня» Кілійської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 20.10.2020 року по 16.11.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Травма в ДТП, закриті багатоуламкові злами обох кісток лівої гомілки, зі зміщенням уламків. ГРВІ. Гіпертермічний синдром» /а.с. 12/.

Відповідно до довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Кілійська багатопрофільна лікарня» Кілійської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 в період з 20.10.2020 року по 16.11.2020 року перебувавв на стаціонарному лікуванні. Направлений до МСЕК 13.04.2021 року /а.с. 64/.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 170256 від 13.04.2021 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена на строк до 01.05.2022 року /а.с. 17/.

Згідно відповіді на адвокатський запит за вих. № 44 від 10.06.2021 року, наданої Спеціалізованою травматологічною МСЕК Одеського обласного центру встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вперше був оглянутий в спеціалізованій травматологічній МСЕК 16.02.2021 року з приводу травми лівої гомілки (травма побутова 20.10.2020 р., ДТП). Знаходився на листку непрацездатності з 20.10.2020 р. Експертне рішення: інвалідом не визнаний, потребує доліковування по листку непрацездатності. Оглянутий повторно спеціалізованою травматологічною МСЕК, м. Одеса. 13.04.2021 року визнаний особою з інвалідністю, третьої групи інвалідності, загальне захворювання, строком до 1 травня 2022 р., згідно довідки до огляду МСЕК серія 12ААБ №170256, з діагнозом: «Консолідуючий перелом обох кісток лівої гомілки з МОС (04.11.2020). Тр. побут ДТП 20.10.2020». Призначення інвалідності пов`язане з тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП /а.с. 18/.

Факт перебування позивача на лікуванні з відповідним діагнозом підтверджується також витребуваними на підставі ухвали суду від 30.11.2021 р. з КНП «Кілійська багатопрофільна лікарня» Кілійської міської ради: копією виписки із медичної карти № 2392; копією лікарських призначень; епікризом та довідкою про непрацездатність /а.с.60-64/.

Як вбачається з полісу АР/8924815, на момент ДТП від 20.10.2020 р., цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» /а. с. 9/.

Згідно рахунку-фактури № ЗН-0000153 від 02.11.2020 року, виданої ФОП ОСОБА_5 встановлено, що набір металоконструкцій для гомілкової кістки (комплект) коштує 20 233, 00 грн /а.с. 29/.

Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.3.1 від 03.11.2020 року встановлено, що ОСОБА_6 сплачено грошові кошти в розмірі 20 233,00 грн, призначення платежу набір металоконструкцій для гомілкової кістки (комплект) за рахунком фактурою ЗН-0000153 від 02.11.2020 року /а.с. 20/.

Також, відповідно до квитанції від 29.01.2021 року встановлено, що ОСОБА_6 29.01.2021 року за рентгенологічне дослідження у відділенні невідкладної медичної допомоги КНП «Кілійська багатопрофільна лікарня» Кілійської міської ради було сплачено 103,90 грн /а.с. 20/.

Відповідно до довідки за вих. № 03/10-548 від 05.05.2021 року, наданої Акціонерним товариством «ДТЕК Одеські електромережі» встановлено, що ОСОБА_2 з 14.12.2015 року працює на посаді техніка АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та в період з січня 2020 року по грудень 2020 року, включно, отримав заробітну плату в розмірі 24 387,32 грн /а.с. 21/.

Також ухвалою від 30.11.2021 р. судом з відділення поліції № 1 Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області витребовувались на підставі представника позивача документи про результати розслідування кримінального провадження, а у разі завершення провадження завірена копія постанови про закриття кримінального провадження або обвинувального акту.

21.04.2022 р. суду надано з відповідних матеріалів кримінального провадження протокол огляду місця ДТП від 20.10.2020 р., протокол допиту водія ОСОБА_7 та висновки експертів, складені за результатами проведення призначених слідчим експертиз у відповідному кримінальному провадженні.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.10.2020 року, складеного слідчим СВ Кілійського ВП ГУНП в Одеській області встановлено, що о 08 годині 15 хвилин на перехресті вул. Торгової та вул. Суворова в м. Кілія Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та мопеду «Мустанг» червоного кольору. Вказаним протоколом було зафіксовано напрямок руху транспортних засобів до ДТП, а також їх розміщення на проїзній частині після зіткнення.

З протоколу допиту водія транспортного засобу марки «Volkswagen», допитаного в якості свідка ОСОБА_3 встановлено, що він, керуючи відповідним транспортним засобом біля 8-ї години виїхав на вулицю Суворова в м. Кілія та наближаючись до перехрестя з правого боку побачив, що рухається автомобіль до перехрестя і йому здалось, що він зупиняється, щоб його пропустити, та в цей час увімкнувши завчасно лівий повторювач, він почав повертати ліворуч, як побачив за 5 метрів до автомобіля мопед із двома пасажирами. Швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_3 була близько 10 км/год та він встиг зупинитись і одразу відбувся удар, від якого мопед з пасажирами відлетів. Далі ОСОБА_3 вийшов з автомобіля та намагався допомогти потерпілим, зателефонував на лінію «102» і повідомив про вказаний факт.

Згідно даних з висновку експерта № 699-А від 10.11.2020 р.: «1. Рульове керування, гальмова система та ходова частина мопеда «Mustang» без номерного знаку на момент виникнення події цієї пригоди знаходились в працездатному стані і дозволяли водію мопеда контролювати, змінювати напрямок та характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі. Питання в частині визначення причин дорожньо-транспортної пригоди, що могли привести до втрати керування мопедом в процесі руху, не досліджувалося з причин, зазначених в дослідницькій частині цього питання (стор. 5 висновку експерта, з якої слідує що ДТП виникла не внаслідок причин, пов`язаних з можливою непрацездатністю відповідного мопеда)».

Відповідно до даних з висновку експерта № 698-А від 10.12.2020 р.: «Рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 на момент виникнення події цієї пригоди знаходилися в працездатному стані і дозволяли водію автомобіля контролювати, змінювати напрямок і характер руху залежно від ситуації, що складається на дорозі. Питання в частині визначення причин дорожньо-транспортної пригоди, що могли привести до втрати керування автомобілем в процесі руху, не досліджувалося з причин, зазначених в дослідницькій частині цього питання (стор. 6 висновку експерта, з якої слідує що ДТП виникла не внаслідок причин, пов`язаних з можливою непрацездатністю відповідного автомобіля)».

Відповідно до даних з висновку експерта № 700-А від 11.11.2020 р.: «У момент первинного контакту мопед «Mustang», без номерного знаку контактував передньою лівою боковою частиною із передньою лівою боковою частиною автомобіля ««Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 ». Кут між повздовжньою віссю автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 та повздовжньою віссю мопеда «Mustang», без номерного знаку у момент первинного контакту був 165° … 175°, при відліку кута від повздовжньої осі автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 проти ходу годинникової стрілки до повздовжньої осі мопеда «Mustang», без номерного знаку. 2. Місце зіткнення автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 та мопеда «Mustang», без номерного знаку знаходиться на перехресті вул. Торгова та вул. Суворова, в районі утворення зони осипу скла. 3 Провести дослідження та вирішити питання, як розташовувались автомобіль «Volkswagen Passat» та мопед «Mustang» відносно меж проїзної частини в момент первинного контакту, не виявляється можливим, оскільки на схемі ДТП не зафіксована відповідна слідова інформація».

З протоколу допиту водія мопеда марки «Mustang», допитаного 21.10.2020 р. в якості потерпілого ОСОБА_2 встановлено, що він має у володінні вказаний мопед з 2008 року, а також має право керування транспортними засобами категорії «А». 20.10.2020 р. близько 07:53 він сів за кермо відповідного мопеда, а його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сів спереду. Під час руху, системи управління мопедом були в порядку, при повороті керма мопед змінював напрямок руху, а при натисканні на гальма зменшував швидкість. Спідометр на мопеді відсутній та ОСОБА_2 приблизно визначав швидкість, якою він рухався, як 30 км/год та на перехрестях зменшував швидкість. В подальшому він виявив зустрічний автомобіль «Volkswagen» на відстані 80 метрів з увімкненим лівим повторювачем. Знаючи, що він має перевагу, ОСОБА_2 продовжив свій рух. На перехресті він побачив, що автомобіль не зупиняється і продовжує здійснювати маневр повороту вліво і ОСОБА_2 не встиг зреагувати та між транспортними засобами відбулось зіткнення, в результаті чого його та сина викинуло з мопеду, після чого хтось з перехожих викликав швидку.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 20 від 22.03.2021 року: «У ОСОБА_2 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий подвійний перелом нижньої та верхньої третини лівої малогомілкової кістки та закритий перелом середньої третини лівої великогомілковоі кістки, які спричинені внаслідок дії тупих, твердих предметів, за давниною, могли бути спричинені і відповідати термінам часу і обставинам справи (20.10.2020 року). Спричинені ОСОБА_2 закритий подвійний перелом лівої малогомілкової кістки та закритий перелом середньої третини лівої великогомілкової кістки, не є небезпечними для життя тілесними ушкодженнями, приводять до тривалого розладу здоров`я строком більше як 21 день та по цьому критерію згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Тілесні ушкодження ОСОБА_2 спричинені внаслідок травматичної дії твердих, тупих предметів з місцем прикладання їх до області лівої нижньої кінцівки та характерні для спричинення їх, можливо, в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Тілесні ушкодження ОСОБА_2 , спричинені в короткий проміжок часу, з первинним контактом в області лівої нижньої кінцівки під час контакту з транспортним засобом.

Відповідно до результатів огляду, проведеного в КНП «КБЛ» КМР, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оглянутий 20.10.2020 р. о 09:58, не перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, «реакція негативна».

Згідно даних висновку експерта від 31.03.2021 р. № СЕ-19/116-21/4747-ІТ, складеного за наслідком проведеної у кримінальному провадженні автотехнічної експертизи за обставинами ДТП:

«У комплексі вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи зазначено два варіанта про обставини та механізм розвитку дорожньо-транспортної ситуації, а саме: відповідно до показань водія мопеда «Мустанг» ОСОБА_2 (Варіант № 1) та відповідно до показань водія автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_3 (Варіант № 2).

Варіант № 1 дані, які базуються на показаннях водія мопеда «Мустанг» без номерного знаку ОСОБА_2 .

1.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій мопеда «Мустанг», без номерного знаку, ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

2.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, провести дослідження та вирішити питання щодо наявності (відсутності) у водія мопеда «Мустанг», без номерного знаку, ОСОБА_2 технічної можливості запобігти зіткнення транспортних засобів не виявляється можливим з причин зазначених в дослідницькій частині цього питання (сторінка 8 висновку експерта через відсутність в постанові про призначення судової експертизи, а також в протоколі слідчого експерименту від 01.03.2021 р. даних щодо відстані, яку подолав автомобіль «Фольксваген» з моменту початку маневру лівого повороту до місця зіткнення транспортних засобів, швидкості руху автомобіля «Фольксваген» або часу, затраченого ним на подолання цієї відстані).

3.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Фольксваген Пасат» номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України.

4.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів, дотримуючись вимог п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху України.

5.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, провести дослідження та вирішити питання експертним шляхом дії кого з водіїв знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної пригоди, не виявляється можливим з причин, зазначених в дослідницькій частині до цього питання (сторінка 9 висновку експерта неможливість проведення аналізу відповідності (невідповідності) дій водія мопеда «Мустанг» ОСОБА_2 вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України з причин, зазначених в дослідницький частині з питання № 2, а так само неможливість проведення дослідження та вирішення експертним шляхом питання дії кого з водіїв знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної пригоди).

Варіант № 2 дані, які базуються на показаннях водія автомобіля «Фольксваген пасат», номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_3 .

1.Провести дослідження та вирішити питання не виявляється можливим з причин, зазначених в дослідницькій частині цього питання (сторінка 10 висновку експерта наявність протиріч в комплексі вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи та слідчому експерименті від 09.02.2021 р. за участю водія автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_3 .

2.Провести дослідження та вирішити питання не виявляється можливим з причин зазначених в дослідницькій частині цього питання (сторінка 10 висновку експерта).

3.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 16.13 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

4.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, провести дослідження та вирішити питання щодо наявності (відсутності) у водія автомобіля «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів не виявляється можливим з причин, зазначених в дослідницькій частині цього питання (сторінка 12 висновку експерта відсутність у слідчому експерименті від 09.02.2021 р. за участю водія автомобіля «Фольксваген Пасат» ОСОБА_3 та в комплексі вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, даних щодо відстані, на якій знаходився автомобіль «Фольксваген» від місця зіткнення в момент, коли водій ОСОБА_3 мав об`єктивну можливість виявити мопед «Мустанг»).

5.Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, провести дослідження та вирішити питання експертним шляхом дії кого з водіїв знаходяться в причинному зв`язку з виникненням подій даної пригоди, не виявляється можливим з причин, зазначених в дослідницькій частині цього питання (сторінка 12 висновку експерта аналогічно відповіді на питання 4).

При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала : якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При цьому, пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декількох джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

За змістом статті 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть розглядатись наявні перешкоди страховику переконатись, що подія є страховим випадком.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Згідно зі статтею 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону № 1961-IV страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

В постанові від 11 грудня 2019 року /справа N 465/4287/15/ Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку потерпілого звернутися попередньо до страховика, а незвернення до страховика не позбавляє права позивача звернутися до суду для стягнення страхового відшкодування. Верховний Суд зробив акцент на тому, що у Законі N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Таким чином посилання представника відповідача на необґрунтованість позову у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 мав попередньо звернутися до нього із заявою про здійснення страхового відшкодування, є безпідставними.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на учасників справи, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи те, що в ході досудового розслідування відповідного кримінального провадження за фактом ДТП між транспортними засобами під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не вирішено питання про винуватість або невинуватість жодного з них, з висновку експертів, які отримані в ході досудового розслідування та досліджених в ході розгляду даної справи судом неможливо встановити дії якого водія перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП і вирішити вказане питання неможливо через недостатність вихідних даних, які надані на дослідження експертам, суд приходить до висновку що встановити ступінь вини обох водії транспортних засобів, тобто осіб, які експлуатували джерела підвищеної небезпеки, у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є неможливим.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.

Зважаючи, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні до цього часу не вирішено питання про винуватість або не винуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , то цивільно-правова відповідальність останнього, як страхувальника, в результаті ДТП не настала, а у відповідача - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відсутній на момент ухвалення рішення по справі обов`язок зі сплати страхового відшкодування позивачу.

Крім того, суд зазначає, що положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які б зобов`язували суд зупинити провадження у справі на підставі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, - не можуть бути застосовані судом, оскільки відповідне кримінальне провадження знаходиться на стаді досудового розслідування, а не перебуває в провадженні будь-якого суду, що було відомо представникові позивача, який в позові заявляв клопотання про витребування з органу досудового розслідування документів про результати досудового розслідування /а.с. 7/.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявленим ним позовних вимог, їх передчасність, що є підставою для відмови у позові.

При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з позовом з метою захисту своїх прав у правовідносинах, що виникли внаслідок відповідної ДТП, змінивши підстави або предмет позову чи пред`явивши його до іншого відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1167, 1188, 1192, 1194 України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 5, 12-13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников