Справа № 148/8/19
Провадження № 22-ц/801/448/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 рокуСправа № 148/8/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

за участю секретаря Литвина С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тульчинська міська рада, ОСОБА_4 правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року, повний текст якого складений 24 грудня 2021 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням суді ОСОБА_5 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Михайлівської сільської ради Тульчинського району ради правонаступником якої є Тульчинської міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , процесуальним правонаступником якого є ОСОБА_3 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-

В с т а н о в и в :

04.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області ,за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідачів - ОСОБА_2 і ОСОБА_6 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вказав, що він народився та проживає у будинку АДРЕСА_1 , що до 15.04.1991 відносився до категорії колгоспних дворів. З того часу місце проживання він не змінював і , постійно проживаючи у вищевказаному житловому будинку, проводив у ньому ремонтні роботи, добудовував житлові та нежитлові приміщення, вважав, що являється членом колгоспного двору після 15.04.1991 року і його власником.

Після того, як у вказаному будинку разом із батьками він став проживати з дружиною ОСОБА_7 і дітьми ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , відносини з батьками погіршилися і у 2017 році він дізнався про те, що рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 ", було вирішено визнати право приватної (спільної часткової) власності на вказаний будинок і оформити його реєстрацію у рівних частках лише за батьками ОСОБА_10 і ОСОБА_4 . Дане рішення було винесено на підставі довідки №107 від 09.03.2011 року про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 рік, у той час як згідно погосподарської книги членами колгоспного двору були зазначені батьки і він. На підставі зазначеного рішення згідно отриманого свідоцтва про право спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 його кожен з батьків ОСОБА_10 і ОСОБА_4 отримав у власність по 1/2 його частки .

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_10 помер.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.06.2018 у цивільній справі №148/404/18, що набрало законної сили 12.02.2019, зазначене рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради за його позовом було визнано недійсним.

Оскільки він був членом колгоспного двору і не втратив права в його майні, вибувши з нього лише на період служби в армії з 1991 по 1993 роки , вважає, що має право власності на 1/3 частину майна колгоспного двору, що збереглося після припинення його існування ,а свідоцтво про право власності на будинок, видане на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_4 є незаконним і таким ,що порушує його права.

Рішенням Тульчинського районного суду від 25.09.2018 року свідоцтво про право власності на батьків на будинок по АДРЕСА_1 за його позовом уже визнавалось недійсним ,однак постановою Вінницького апеляційного суду від 03.01.2019 року було скасовано, в зв`язку з апеляційними скаргами ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , які не брали участі у розгляді справи .

Посилаючись на викладене , просив суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно за №18 від 15.04.2011 року ,видане на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_4 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи просив виправити описку, допущену ним при поданні позовної заяви і просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.05.2011, видане виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради на ім`я ОСОБА_4 і ОСОБА_10 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Тульчинського районного суду від 15.01.2019 року в порядку забезпечення позову було заборонено вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 .

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 12.02.2020 до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.04.2021 до участі в справі в якості правонаступника Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області було залучено Тульчинську міську раду .

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 до участі в справі в якості правонаступника співвідповідачаа ОСОБА_6 було залучено ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 просила застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності (а.с.70 т.1)

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.05.2011, видане виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради на ім`я ОСОБА_4 і ОСОБА_10 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Тульчинського районного суду від 24.12.2021 року виправлено описку у рішенні суду в частині стягнення 768,4 грн. судових витрат з відповідачів і з них було стягнуто на користь ОСОБА_1 по 192,1 грн .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказала, що суд не звернув увагу на те, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.06.2018 року визнавалось недійсним рішення виконкому Михайлівської с/ради № 19 від 15.04.2011 про оформлення права власності на майно колгоспного двору по АДРЕСА_1 , в той час як оспорюване свідоцтво видане на підставі рішення виконкому цієї ради № 18 від 18.04.2011 про оформлення права власності на будинок по АДРЕСА_1 , яке не визнавалось недійсним. Позивач ,вважаючи себе власником 1/3 частки спірного житлового будинку із 1991 року ,жодних дій для документального оформлення цього права власності не вчиняв, хоча достовірно знав про оформлення права власності на батьків. Спірний житловий будинок відносився до суспільної групи господарств «робітничий двір», а не «колгоспний двір», тому що голова двору після 1986 року перейшов на роботу у лікарню, а тому до даних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. ст. 120,123 ЦК Української РСР. Питання щодо статусу двору не було предметом розгляду справи про визнання недійсним рішення виконкому . Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань її адвоката Кравець В.А. від 12.07.2021 і 06.10.2021 про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку із неодноразовою повторною неявкою позивача в судові засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15.03.2022 року апеляційне провадження у даній справі зупинено у зв`язку з смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до вирішення питання процесуального правонаступництва.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07.11.2022 року апеляційне провадження поновлено та залучено до участі в справі в якості процесуальних правонаступників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.12.2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в частині її правонаступника ОСОБА_1 закрито в зв`язку з його відмовою від апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині правонаступника ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд встановив, що рішенням Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 " було вирішено оформити право приватної (спільної, часткової) власності на житловий будинок, розташований за адресою: с. Михайлівка, Тульчинський району на кожного члена колишнього колгоспного двору в рівних частках за ОСОБА_10 та ОСОБА_4 ; видати свідоцтво про право приватної (спільної, часткової) власності згідно п.1; Тульчинському бюро технічної інвентаризації провести відповідну державну реєстрацію права власності.

На підставі вищевказаного рішення виконавчий комітет Михайлівської сільської ради Тульчинського району видав батькам позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_10 свідоцтво про право власності кожного з них на Ѕ частку у спільній власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 ,що були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав. (а.с.7 т.1 , а.с.57 т.2)

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 в с. Михайлівка помер. (а.с.8 т.1)

Із заявами про прийняття спадщини до Тульчинської державної нотаріальної контори звернулися : 05.09.2017 донька ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4 , 07.09.2017 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син ОСОБА_6 ,05.09.2017 відбулася реєстрація спадкової справи .

17.01.2021 року державним нотаріусом на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право кожного на спадщину за законом у розмірі ј частки від спадкової Ѕ будинку АДРЕСА_1 і зареєстровані за ними відповідні речові права.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.06.2018, що набрало законної сили 09.07.2018, рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тульчинського району № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 " було визнано недійсним з підстав порушення ним права позивача, який являвся членом колгоспного двору на час його припинення у 1991 році і зберігав права на його майно (а.с.9-11 т.1)

Задовольняючи позовні вимоги і визнаючи недійсним свідоцтво про право спільної часткової власності батьків на спірний будинок , суд виходив із того, що рішення виконкому Михайлівської сільської ради від 15.04.2011 року ,яким було вирішено оформити їм право на будинок в рівних частках ,як колишнім членам колгоспного двору, правомірно було визнано недійсним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.06.2018, що набрало законної сили 09.07.2018 ,а тому і свідоцтво ,як документ, яким на підставі цього рішення оформлюється відповідне право, як наслідок ,також підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним свідоцтва про право спільної часткової власності на спірний будинок ,оформлене лише на батьків .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував .що спірний житловий будинок відносився до суспільної групи господарств «робітничий двір», а не «колгоспний двір», а тому до вказаних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. ст. 120,123 ЦК Української РСР, не заслуговують на увагу .

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ від 26.03.1991 був введений в дію Закон України "Про власність", яким колгоспний двір був припинений 15.04.1991.

Згідно роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали відносини власності цього двору, зокрема:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (в ред. від 18.07.1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється входячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, положеннями ст. 120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18.07.1963) чинного на час існування колгоспних дворів, встановлено, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Оскільки первинним документом, що посвідчує дійсну суспільну групу господарства станом на 1991 рік, як «колгоспного двору», є погосподарська книга , дані якої за вказаний рік підтверджують як статус двору ,як колгоспного ,так і наявність в складі членів колгоспного двору на той час ОСОБА_1 .

Крім того, обставина віднесення спірного будинку до суспільної групи « колгоспний двір» не оспорювалась ОСОБА_4 під час розгляду Тульчинським районним судом справи про визнання недійсним рішення виконкому сільської ради, розглянутої судом за її участю .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тульчинського районного суду від 06.06.2018 у цивільній справі №148/404/18 за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради , розглянутої за участю ОСОБА_4 ,що набрало законної сили 12.02.2019 року , було встановлено, що спірний житловий будинок станом на 1991 рік відносився до суспільної групи господарств «колгоспний двір», членом якого являвся ОСОБА_1 , який зберіг право на його майно і є співвласником спірного будинку, як і його батьки, а тому вони відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюване свідоцтво про право власності на майно видане на підставі рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 18 від 18.04.2011, про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1 , яке не визнавалось судом недійсним, не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для видачі батькам свідоцтва про право власності на спірний будинок по АДРЕСА_1 зазначено рішення виконкому Михайлівської сільської ради Тульчинського району №18 від 15.04.2011 року. (а.с.7 т.1)

Рішенням Тульчинського районного суду від 06.06.2018 у справі №148/404/18 було визнано недійсним рішення виконкому Михайлівської сільської ради №19 від 15.04.2011 року «Про оформлення права власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 »(а.с.10 т.1)

Разом із тим, вбачається ,що верх рішення виконкому містить №19 ,в той же час у заголовку цього рішення вказано «№18 від 15.04.2011 року», тобто у цьому рішенні наявні два його номери, за одним із яких воно визнане недійсним рішенням суду. Містить дане рішення і вказівку на різну нумерацію будинку колишнього колгоспного двору ,головою якого являвся ОСОБА_10 : спочатку вказана адреса будинку по АДРЕСА_1 , далі по тексту зазначено - будинок по АДРЕСА_1 , а наприкінці вирішено оформити право власності за батьками просто «на будинок ,розташований за адресою: с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області». Вказане свідчить про помилки і недбалість під час виготовлення тексту цього рішення, допущені органом місцевого самоврядування .

Враховуючи обставини справи в їх сукупності і відсутності доказів прийняття виконкомом Михайлівської сільської ради іншого рішення, яким би вирішувалось питання оформлення право власності на членів колишнього колгоспного двору в с. Михайлівка ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , колегія суддів вважає ,що помилки та неналежне адміністрування виконавчого органу ради не може бути перешкодою для реалізації позивачем своїх прав і рішенням суду у справі №148/404/18 визнавалось недійсним саме рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради №19 (18) про оформлення права власності батьків на будинок по АДРЕСА_2 .

Тому доводи апеляційної скарги і в цій частині є безпідставними і такими ,що не свідчать про незаконність постановленого судом рішення

Оскільки рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.06.2018 у цивільній справі №148/404/18, що набрало законної сили 12.02.2019 року, рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тульчинського району № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 " було визнано недійсним, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність визнання недійсним і виданого на його підставі свідоцтва ,як правовстановчого документу, яким оформлюється відповідне право, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань представника ОСОБА_2 - адвоката Кравець В.А. від 12.07.2021 і 06.10.2021 про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку із неодноразовою повторною неявкою позивача в судові засідання, є безпідставними.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи неодноразово переносився за клопотаннями позивача та його представника про перенесення судового засідання в зв`язку із певними обставинами. Таким чином, оскільки позивач щоразу повідомляв суд про причини своєї неявки в судові засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надсилав, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката Кравець В.А. про залишення позовної заяви без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги також правильних висновків суду не спростовують і не являються підставою для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за заявником апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.