Номер провадження: 22-ц/813/7407/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк». 25.04.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 25.04.2019 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В заяві відповідач підтвердила, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання виконав повністю. Проте, у зв`язку з тим, що відповідач умов договору не дотримується та відмовляється в добровільному порядку повертати борг, утворилась заборгованість по кредитному договору, яка станом на 21.11.2021 року становить 14 743,18 грн. та складається з тіла кредиту у розмірі 8 545,17 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6 198,01 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» тіло кредиту за договором № б/н від 25.04.2019 в сумі 586 грн. 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 90 грн. 35 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2022 року в частині відмови у вимогах про стягнення процентів за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок районного суду про недоведеність факту узгодження сторонами умов щодо сплати процентів за користування грошовими коштами, які були видані Банком відповідачці та їх розміру (процентної ставки) не відповідає дійсним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як встановлено ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позові АТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заявлених до стягнення процентів 6 198,01 грн., а також тіла кредиту у розмірі 7 959,06 грн. суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідача було ознайомлено з витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банк та що вона погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву від 25.04.2019 року, тобто відсутні докази того, що з відповідачем угоджені відсотки за користування кредитом та їх розмір, а також не надано доказів на підтвердження того, що відповідача повідомили про щомісячну комісію за обслуговування картки.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на законі.

З матеріалів справи вбачається, що:

-25.04.2019 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, становить між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з умовами договору надання банківських послуг з сайту банку і подальшому зобов`язується ознайомлюватися з їх змінами (а. с. 7);

-паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта», яким встановлені основні умови кредитування, зокрема, сума/ліміт кредиту у гривні, строк кредитування до 240 місяців, мета отримання кредиту визначена на споживчі цілі, встановлена базова кредитна ставка, що для картки «Універсальна» складає 3,9 % в місяць (46,8 річних), а для картки «Універсальна Gold» - 3,7 % в місяць (44,4 % річних), визначений порядок повернення кредиту: щомісяця до 25 числа поточного місяця 5 % від заборгованості не менше 100 грн., не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості, встановлена процента ставка, яка застосовується при невиконані (прострочені) зобов`язання щодо повернення кредиту: 7,8 % у місяць для картки «Універсальна» та 7,4 % для картки «Універсальна Gold», у графі «Підпис споживача» містяться відомості, що підпис ОСОБА_1 підтверджений ОТП 12 з номера телефону НОМЕР_1 (а. с. 7 зворотній бік - 8);

-з розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.04.2019 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 21.11.2021 року заборгованість за тілом кредиту складала 8 545,17 грн., заборгованість за процентами - 6 198,01 грн., а загальна заборгованість 14 743,18 грн. (а. с. 5-6);

-Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «УніверсальнаGold», що розміщені на сайті банку: https://a-bank.com.ua/terms, що позивачем додані позову, відповідачем не підписано. (а. с. 8 зворотній бік - 12 та зворотній бік).

Крім того, відповідач надала до районного суду виписку про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 з 25.04.2019 року по 16.12.2021 року (а. с. 42-55).

Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Системний аналіз ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України наводить на висновок, що кожному гарантується його право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та/або інтересів.

Серед основних принципів судочинства ст. 129 Конституції України закріплює принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 84 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

За приписами ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору, а також на паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачкою та містить відомості про погоджений сторонами розмір процентної ставки 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується підписом ОСОБА_1 , який підтверджений ОТП 12 з номера телефону НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, тобто зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Згідно з п.2.1.1.12.7.2. Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.6.1. Договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.п.2.1.1.12.10. Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання клієнтом боргових та інших зобов`язань за цим договором.

У наданому Банком розрахунку вказується заборгованість станом на 21.11.2021 року в розмірі - 14 743,18 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 8 545,17 грн., залишок заборгованості за тілом кредиту - 3 849,03 грн., залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) - 4 696,14 грн., загальний залишок заборгованості за процентами - 6 198,01 грн., залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість - 498,93 грн., залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість - 5 699,08 грн., штраф - 0,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача за укладеним із ним кредитним договором від 25.04.2019 року суму заборгованості у розмірі 14 743,18 грн.

З наданого Банком розрахунку заборгованості, вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та періодично здійснювала його погашення.

З довідки, наданої відповідачкою ОСОБА_1 , від 24.05.2022 року №E8IK-JAFV-J0I7-1U4U вбачається, що станом на 24.05.2022 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «А-Банк» за рахунком НОМЕР_2 та рахунку 378801 за угодою №SAMABWFC0 від 25.04.2019 року, сума заборгованості складає 15 034,22 грн.

З наданої відповідачкою виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 за період 01.07.2019 - 16.12.2021 прослідковується рух коштів на рахунку відповідача, яка свідчить про те, що позивач регулярно збільшував заборгованість відповідача за тілом кредиту за рахунок нарахування процентів за користування кредитом, щомісячної комісії за обслуговування картки, пені та відповідного списання.

Суд вірно встановив, що між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору і відповідач ОСОБА_1 не зверталась до суду з позовом про визнання кредитного договору б/н від 25.04.2019 року недійсним.

Встановивши зазначені обставини, суд вірно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010, відповідно до якого вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Також суд вірно встановив, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та періодично здійснювала погашення кредиту.

Разом з тим, встановивши, що підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить будь-яких даних про розмір процентів за користування кредитом, про наявність комісії за перерахування кредитних коштів на інші рахунки, комісії за зняття кредитних коштів у банкоматі, щодо розміру пені та розміру штрафу, тобто взагалі не містить інформації про те, яка саме карта видається відповідачу, і що обслуговування карти є платним, і що Умови та Правила надання банківських послуг, Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, не підписані ОСОБА_1 , суд першої інстанції набув правильного висновку про відсутність підстав вважати погодженою ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також умови відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вищевказані висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, від яких не було відступлено у постанові ВС від 06.05.2020 року у справі №358/384/19.

Тому суд обґрунтовано залишив без задоволення вимоги в частині стягнення з відповідача 6198,01 грн. в якості заборгованості за простроченими відсотками.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Суд з урахуванням встановлених обставин, вірно заначив, що тіло кредиту змінювалось на розсуд банку, незважаючи на те, що відповідач такі умови договору у підписаній нею анкеті-заяві від 25.04.2019 року не погоджувала.

Судом була досліджена виписка рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 за період 01.07.2019 - 16.12.2021 та встановлено, що позивач регулярно збільшував заборгованість відповідача за тілом кредиту за рахунок нарахування процентів за користування кредитом, щомісячної комісії за обслуговування картки за період, пені та відповідного списання.

Зокрема, провівши арифметичний розрахунок та встановивши, що у період з 25.04.2019 року позивачем самостійно була збільшена заборгованість відповідача за кредитом шляхом нарахування процентів та комісії, пені за рахунок кредитних коштів на 7 959,06 грн. (93,10 + 311,85 + 322,22 + 311,85 + 322,24 + 322,23 + 311,85 + 322,22 + 311,84 + 322,24 + 291,03 + 322,24 + 333,04 + 310,97 + 321,37 + 311,00 + 321,37 + 321,35 + 310,96 + 321,36 + 316,70 + 427,27 + 440,39 + 401,91 + 16,38 + 17,68 + 52,34 + 66,18 + 51,81 + 52,07), а також, що відповідач ці кошти не витрачала, що боргові зобов`язання за кредитом Банком збільшені за рахунок погашення нарахованих Банком процентів та комісії, доказів про погодження яких не надано, суд обґрунтовано зменшив заявлені Банком позовні вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту 8 545,17 грн. на 7 959,06 грн., стягнувши таким чином на користь Банку заборгованість у розмірі 586 грн.11 коп. ( 8 545,17 - 7 959,06).

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що розмір процентів за користування кредитом погоджені з позичальником шляхом підписання останньою паспорту споживчого кредиту, що відповідає позиції Верховного Суду у справі № 284/157/20 від 02.12.2020 року, яка підлягає застосуванню в даних правовідносинах, є неспроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 393/126/20 від 23.05.2022 року викладено правовий висновок, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Інші доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, якіє підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений: 14.11.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова