Справа № 339/17/18
Провадження № 22-ц/4808/159/22
Головуючий у 1 інстанції Головенко О. С.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Ільницького Я.І.;

ОСОБА_2 адвоката Шиян Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Болехівського міського суду від 16 серпня 2021 року, ухвалене в складі судді Головенка О.С. в м. Болехові у справі за позовом ОСОБА_1 до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про скасування рішень Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про скасування рішень Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29 липня 2014 року №06-32/14, від 22 травня 2015 року №07-39/15, від 23 жовтня 2015 року № 07-42/15 та від 02 грудня 2015 року №10-02/15, визнати договір дарування земельної ділянки від 09 грудня 2017 року зареєстрований в реєстрі за №2913 та посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. недійсним.

Позовна заява з врахуванням уточнених позовних вимог, мотивована тим, що у 1974 році ОСОБА_5 (покійний чоловік позивача, після смерті якого ОСОБА_1 стала головою домогосподарства) відведено в натурі земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку, до якого додано план забудови земельної ділянки, проект житлового будинку, надвірних споруд. 21 травня 1974 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Долинської районної, міської ради депутатів трудящих винесено постанову про самовільне порушення плану забудови житлового будинку чоловіком ОСОБА_5 з накладеннням адміністративного стягнення та зобов`язано внести зміни в плані. 05 травня 1980 року комісія правління колгоспу Дружба в присутності секретаря виконкому сільської ради провели встановлення меж між земельною ділянкою ОСОБА_6 та земельною ділянкою ОСОБА_5 в такому порядку: залишено старі межі по довжині ділянок та встановлено межу між сараєм ОСОБА_6 та присадибною ділянкою ОСОБА_5 на відстані чотири метри від задньої стіни; ОСОБА_5 дозволено поставити огорожу згідно встановлених меж. ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тисів Болехівської міської ради помер ОСОБА_5 та після його смерті позивач, як дружина, стала головою домогосподарства, а ІНФОРМАЦІЯ_2 подарувала сину ОСОБА_7 половину житлового будинку в с. Тисів Болехівської міської ради.

Рішенням сесії Тисівської сільської ради від 21 листопада 1997 року їй передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 0.65 га по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами, оскільки ОСОБА_4 09 грудня 2017 року подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку, до якої ввійшла частина спірної ділянки. Рішенням сесії Тисівської сільської ради від 22 травня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0.25 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , а також даним рішенням внесено зміни в рішення від 21.11.1997 року Про передачу земельних ділянок у приватну власність наданих гр. ОСОБА_4 в частині визначення (уточнення) площі і цільового призначення земельної ділянки, а саме площа земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0.25 га. 23.06.2015 року розглянуто звернення голови Тисівської сільської ради щодо вирішення спірного питання по встановленню межі між земельною ділянкою позивача та земельною ділянкою ОСОБА_4 , які знаходяться по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та складено акт. При проведенні геодезичних обмірів двох ділянок, встановлено що площа спірної території становить 0,0015 га. У зв`язку з обставинами, які склались, комісія надала рекомендації встановити межу між земельними ділянками по давності користування, а саме: з передньої сторони від кута будинку гр. ОСОБА_8 до межі на віддалі 1,83 м; від кута добудови з передньої сторони на віддалі 0.63 м.; від кута добудови до задньої сторони 0,35 м. 23 жовтня 2015 року рішенням сесії Тисівської сільської ради затверджено акт комісії від 23.06.2015 року про межу землекористувань між гр. ОСОБА_4 ОСОБА_7 (її сином). Вказує, що підстав для передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 та затвердження технічної документації у Тисівської сільської ради не було, оскільки набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю можливо з 01 січня 2017 року (ст. 119 ЗК України). 02.12.2015 року сесією Тисівської сільської ради Болехівської міської ради вирішено затвердити гр. ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер :02:005:0073, площею 0.2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 і надати їй у власність. Крім того, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи, сучасне розташування фундаменту житлового будинку співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідає розташуванню на плані забудови станом на 23.11.1974 року; а земельна ділянка, яка належить відповідачу ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка відведена ОСОБА_5 , згідно рішення виконкому Тисівської сільської ради від 29 листопада 1973 року та сформована згідно плану забудови складеного станом на 23.11.1974 року. Крім того, ОСОБА_2 який є суміжним землекористувачем порушує правила добросусідства самовільно знищила їхню огорожу, яка розмежовувала їхні земельні ділянки металевими стовпами та металевою сіткою, дерево сливу, яка була також межівним знаком. Згідно договору дарування земельної ділянки від 09 грудня 2017 року зареєстрований в реєстрі № 2913 та посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 . Вказує, що вирішення первісних позовних вимог, неможливо без визнання даного договору недійсним. Просить скасувати рішення Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29 липня 2014 року №06-32/14, від 22 травня 2015 року №07-39/15, від 23 жовтня 2015 року № 07-42/15 та від 02 грудня 2015 року №10-02/15, визнати договір дарування земельної ділянки від 09 грудня 2017 року зареєстрований в реєстрі за №2913 та посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. недійсним.

Ухвалою Болехівського міського суду 31 березня 2021 року замінено Тисівську сільську раду на Болехівську міську раду Івано-Франківської області, як правонаступника відповідача Тисівської сільської ради .

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2021 року у задоволенні позову в уточненій редакції ОСОБА_1 до Болехівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про скасування рішень Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, договору дарування відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову. Апелянт вказує, що ОСОБА_4 є її суміжним землекористувачем, тому їхні земельні ділянки були розмежовані огорожею. Однак при проведені обмірів встановлено, що розміри, вказані у будівельних паспортах не відповідають розмірам на місцевості. Разом з тим, сесією Тисівської сільської ради Болехівської міської ради від 02 грудня 2015 року затверджено ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, кадастровий номер :02:005:0073, площею 0,25. га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 і надано у власність. На даний час вказаною ділянкою користується ОСОБА_2 , проте порушує правила добросусідства, оскільки самовільно знищила огорожу, яка розмежовує земельні ділянки. Вказує, що рішеннями Тисівської сільської ради передано ОСОБА_4 земельну ділянку з розмірами виходячи з давністю користування такою ділянкою, що не відповідає ст. 119 ЗК України. Крім того, враховуючи висновок експерта №458/21 від 12 грудня 2021 року про те, що земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0073, площею 0,25. га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 не відповідає межі, вказаній у правовстановлюючих документах, позов підлягає задоволенню.

15 листопада 2021 року представник Болехівської міської ради Романишин В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішенням сесії Тисівської сільської ради №558 від 21 листопада 1997 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» було передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0, 32 у тому числі земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0073, площею 0,25. га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , а рішення сесії Тисівської сільської ради №07-39/15 від 22 травня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації», №07-42/15 від 23 жовтня 2015 року «Про затвердження акту комісії», 10-02/15 від 02 грудня 2015 року «Про затвердження технічної документації» були надані відповідно до чинного законодавства, в процесі виготовлення технічої документації, яка є підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_4 , ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що лише власник або землекористувач має право вимагати усунення порушень його права на землю (частина друга статті 152 ЗК України), а ОСОБА_1 не доведено належність їй земельної ділянки на праві приватної власності чи користування та порушення її права з боку відповідачів, тому позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. При таких обставинах, клопотання представника позивача про застосування позовної давності до вимоги про скасування рішення Тисівської сільської ради від 29.07.2014 року не застосовується судом, оскільки позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 згідно витягу рішення ХІY ІІ демократичного скликання Тисівської сільської ради від 21 листопада 1997 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,65 га.

Суміжним землекористувачем була ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , які виготовили технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Оскільки суміжний землекористувач, а саме позивач по справі без обґрунтування своїх дій відмовилася узгодити межу земельної ділянки ОСОБА_4 , тому було складено акт узгодження меж між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який затверджений рішенням Тисівської сільської ради від 23.10.2015 р. Про затвердження акту комісії від 23.06.2015 р.

Відповідно до рішення Тисівської сільської ради від 02 грудня 2015 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 надано їй у власність ( Т.1 а.с.28)

На підставі договору дарування від 09 грудня 2019 року ОСОБА_2 стала власником вказної земельної ділянки.

Згідно висновку експерта №458/21 від 12 лютого 2021 року результатом проведення земельно-технічної експертизи розташування межі земельної ділянки :02:005:0073 по АДРЕСА_2 не відповідає межі вказаній у правовстановлюючих документах, фактичне земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0073 по АДРЕСА_2 та є власністю ОСОБА_2 накладається на будівлю літньої кухн і та будівлю сараю, які є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (Т.2 а.с.242-249)

Частина перша статті 116 ЗК України встановлює, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки шляхом безоплатної приватизації відбувається за правилами та в порядку, визначеними статтею 118 ЗК України.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (стаття 118 ЗК України).

Пунктом «г» частини першої статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 цього Кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків: д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, таке є правом суміжного землекористувача, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Передача у власність земельної ділянки проводиться за рішенням селищної ради на підставі затвердженої документації, до складу якої входять, зокрема, погодження меж земельної ділянки.

Орган місцевого самоврядування відповідно до частини третьої статті 158 ЗК України за заявою заінтересованої особи вправі вирішити такий спір та, при наявності для цього підстав, надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача, що дасть можливість ліцензійній організації завершити розробку відповідної технічної документації.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (пункт 2.1 Інструкції). Виконавцем вказаних робіт пункт 1.3 Інструкції визначено юридичну особу, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Згідно із частинами першою, другою та сьомою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Відповідно до частин першої, другої статті 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Відповідно до статей 29, 30 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Пунктами 4.1-4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), встановлено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Цей акт складається згідно з додатком 2 до Інструкції і підписується власниками/користувачами суміжних земельних ділянок на підтвердження відсутності претензій щодо існуючих меж земельної ділянки.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є необхідним при виділенні земельної ділянки у власність і забезпечує уникнення технічних помилок та порушення прав землекористувачів.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною і саме по собі непідписання суміжним землекористувачем акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення щодо затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

З урахуванням підстав позову суд має надати оцінку технічній документації із землеустрою щодо належних сторонам земельних ділянок.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин (стаття 106 ЗК України).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з встановленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України).

Механізм формування земельної ділянки як певного об`єкта цивільних прав визначено законодавцем у статті 79-1 ЗК України та полягає у визначенні її площі, меж та внесенні інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно із статтею 1 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI) державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не подано доказів для встановлення факту розширення межі земельної ділянки ОСОБА_4 за рахунок земельної ділянки, якою користувалася ОСОБА_1 а також що існують будь-які накладення земельних ділянок ОСОБА_4 та не підтвердження виникнення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Встановивши, що Тисівською сільською радою , правонступник якої є Болехівська міська рада Івано-Франківської області, в межах своєї компетенції і повноважень прийняла рішення від 02 грудня 2015 року №10-02/15 про затвердження ОСОБА_4 технічну документацію землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0073, площею 0.2500 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 та передання у власність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що висновком експертизи встановлено, що розташування межі земельної ділянки :02:005:0073 по АДРЕСА_2 не відповідає межі вказаній у правовстановлюючих документах, оскільки це не є підставою для скасування рішень Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29 липня 2014 року №06-32/14 про затвердження акту земельної комісії, від 22 травня 2015 року №07-39/15 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, від 23 жовтня 2015 року № 07-42/15 про затвердження акту земельної комісії, та від 02 грудня 2015 року №10-02/15 про затвердження технічної документації із землеустрою та передання у власність.

Крім того, прийняті рішення Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29 липня 2014 року №06-32/14 про затвердження акту земельної комісії та від 23 жовтня 2015 року № 07-42/15 про затвердження акту земельної комісії, значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Ураховуючи відсутність доказів на підтвердження набуття ОСОБА_1 права користування спірною земельною ділянкою, не надання нею проекту відведення зазначеної земельної ділянки, погодженого відповідними державними органами у порядку, передбаченому частиною дев`ятою статті 118 ЗК України, а також те, що технічна документація із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_1 міською радою не затверджувалась, спірна земельна ділянка відповідачу у власність не передавалася, суд першої інстнації дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем порушення його прав чи законних інтересів оскаржуваними рішеннями сільської ради та договором дарування від 19 грудня 2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ільницького Ярослава Івановича залишити без задоволення. Рішення Болехівського міського суду від 16 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 23 травня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта