Справа № 489/8249/21
Провадження №2/489/893/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
15 листопада 2022 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Назаровою С.Д,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором
Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача: заборгованості за кредитним договором про встановлення ліміту кредитування № О237103ОVR/1 від 30.07.2019 року в розмірі 3658,63 грн., яка складається з: неповернута сума кредиту 2290,26 грн.; прострочені відсотки 1368,37 грн., а також просить стягнути понесені банком судові витрати: судовий збір у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 6772490 від 20.03.2017 для здійснення операцій з використанням банківської платіжної картки на строк та на умовах визначених Договором та Тарифами банку для тарифного пакету Start. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, банк встановив суму ліміту кредитування по рахунку у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 30 % річних. Датою утворення овердрафту по рахунку відповідачки 19.09.2019. 19 вересня 2019 року банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку ОСОБА_1 та віднесено прострочений кредит за Договором № О237103ОVR/1 від 30.07.2019. Згідно розрахунку заборгованості по Договору про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) № О237103ОVR/1 від 30.07.2019, станом на 04.10.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить у розмірі 3658,63 грн. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. 12 липня 2021 року представник позивача звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до ОСОБА_1 16 липня 2021 року відповідачка досудову вимогу отримала, однак, протягом встановлених строків у досудовій вимогі ОСОБА_1 не здійснила жодного погашення заборгованості та не зверталась до банку для мирного врегулювання спору.
Ухвалою суду від 15.12.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Разом з позовною заявою від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. На задоволення позовних вимог наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що 20.03.2017 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір про встановлення ліміту кредитування (Автоматичний овердрафт) № 6772490.
Відповідно до п.1.16 Договору за користування кредитом, отриманим по цьому Договору, клієнт сплачує банку проценти у розмірі 30% річних, але не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем в якому відбулося нарахування процентів.
Пунктом 1.17.1 Договору передбачено, що клієнт зобов`язаний повернути кредитну заборгованість у повному обсязі в строки, передбачені цим Договором (п.1.5) та/або в останній день дії трудових (цивільно-правових) відносин з організацією, та/або в інших випадках визначених Правилами та цим Договором, в залежності від того, яка з подій настане раніше.
Згідно з п.1.30 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного зобов`язання клієнта, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості клієнта.
З матеріалів справи вбачається, що датою утворення овердрафту по рахунку ОСОБА_1 є 19 вересня 2019 року.
19 вересня 2019 року банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку відповідача та віднесено прострочений кредит за Договором № О237103ОVR/1 (Автоматичний овердрафт) від 30.07.2019, що вбачається з меморіального ордеру №54432402 від 19.09.2019, який підтверджує факт початку утворення простроченої заборгованості та в подальшому нарахування відсотків на прострочену суму.
Взятих на себе зобов`язань відповідачка ОСОБА_1 не виконує, у зв`язку з чим станом на 04.10.2021 виникла заборгованість у розмірі 3658,63 грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту 2290,26 грн.; прострочені відсотки 1368,37 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору.
Невиконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором, а саме, неповернення нею позивачу отриманих сум кредитних коштів також підтверджується розрахунком заборгованості за даним договором, згідно якого заборгованість станом на 04.10.2021 року становить 3658,63 грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту 2290,26 грн.; прострочені відсотки 1368,37 грн.
Таким чином, ухиляючись від повернення отриманих кредитних коштів і сплати заборгованості і відсотків за кредитом у вказаному розмірі, відповідачка ОСОБА_1 порушує зобов`язання за вказаним договором і права позивача.
На час розгляду справи судом, відповідачкою ОСОБА_1 не надано відзиву на позовну заяву, як і не надано даних, що свідчать про погашення нею вказаної суми заборгованості. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України.
Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню та з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Кредобанк слід стягнути суму боргу за кредитним договором у розмірі 3658,63 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог.
Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2270 грн., що підтверджується поданим позивачем платіжним дорученням №60168810 від 19.10.2021 (платник: АТ «Кредобанк»).
У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 2270,00 грн. сплаченого ним судового збору.
Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 гривні, суд зазначає наступне.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При подання позову, позивач не заявив про намір подати такі докази згідно приписів ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Зазначене тощо, що позбавляє суд вирішити питання стягнення в користь АТ "Кредобанк" витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № О237103ОVR/1 від 30 липня 2019 року в розмірі 3658 (три тисячі шістсот п`ятдесят вісім) грн.. 63 (шістдесят три) копійки, яка складається з: неповернутої суми кредиту 2290 грн. 26 коп.; прострочених відсотків 1368 грн. 37 коп.
Стягнути ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.
В задоволенні стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .
Повний текст судового рішення складено «15» листопада 2022 року.
Суддя Н.О. Рум`янцева