ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року м. Чернівці

справа № 723/2248/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», боржник ОСОБА_1 , про поновлення строку та видачу дублікату виконавчого документу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого виступає ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Яківчик І.В.),-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого виступає ОСОБА_2 , звернулось до суду із заявою про поновлення строку та видачу дублікату виконавчого документу.

Свої вимоги обґрунтовані тим, що 17 серпня 2009 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення по цивільній справі за № 2-850/09, згідно з яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитом в розмірі 363621 гривень 05 копійок та 1950 гривень судових витрат.

На підставі вказаного рішення 08 вересня 2009 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчі листи відносно боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

27.04.2011 року виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_1 подавався на виконання до ДВС Сторожинецького районного управління юстиції.

____________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/769/22

14.07. 2011 року ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області стягувача ПАТ "ОТП Банк" замінено на його правонаступника ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Посилався на те, що 24.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з приводу виконання виконавчого листа №2-850/09.

21 червня 2016 року виконавчий лист подано на виконання до ДВС Сторожинецького районного управляння юстиції. З моменту відкриття виконавчого провадження до стягувача не надходило процесуальних документів з приводу виконання вказаного виконавчого листа.

Представниками стягувача неодноразово здійснювалися відвідування відділу ДВС Сторожинецького РУЮ з метою отримання інформації щодо виконання виконавчого листа, також було здійснено декілька телефонних дзвінків, але жодного разу такої інформації надано не було з різних причин, тому 21 лютого 2022 року до Сторожинецького відділу ДВС направлено скаргу щодо бездіяльності державного виконавця та 04 травня 2022 року до управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області.

Лише 09 червня 2022 року Сторожинецьким відділом ДВС направлено відповідь, якою повідомлено, що на виконанні у Сторожинецькому відділі ДВС перебувало на виконанні виконавче провадження за №50618448, однак таке було повернуто стягувачу державним виконавцем згідно п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» ,відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.12.2018 року та направлено разом з виконавчим документом на адресу стягувача. Однак, така постанова разом із виконавчим листом на адресу стягувача не надходила, що позбавляє останнього права на повернення коштів та виконання законного рішення суду.

Зазначав, що виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 вважається втраченим, рішення Сторожинецького районного суду не виконано.

Просили суд в поновити стягувачу пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-850 відносно боржника ОСОБА_1 та видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-850/09 відносно боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2022 року у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки дана ухвала суду першої інстанції винесена без з`ясування всіх обставин справи, і як наслідок є помилковою та необґрунтованою.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у стягувача оригіналу виконавчого листа оскільки у матеріалах справи містить належним чином завірена його копія, оскільки наявність у стягувача копії виконавчого листа не значить, що вона була зроблена із оригіналу саме при подачі заяви до суду. Копія виконавчого листа представника стягувача була зроблена з оригіналу у момент, коли той знаходився у стягувача, а до суду була подана копія разом із заявою, як підтвердження, що даний виконавчий лист видавався.

Крім того, на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа надано акт №1 від 10.06.2022 року, який засвідчував відсутність у стягувача оригіналу виконавчого листа, після його повернення відділом ДВС.

Також незрозумілим є висновок суду, що виконавчий лист, який видався судом було видано на стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а не особисто із ОСОБА_1 , а тому суд не може змінити судове рішення, оскільки за наявності кількох боржників, суд повинен видати на кожного боржника окремий виконавчий лист, що і було зроблено.

Вказує, що є хибним висновок суду щодо ненадання доказів того, що виконавчий лист не виконаний, оскільки виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , повернуто стягувачу без його реального виконання через відсутність у боржника майна, за рахунок якого можливо було б стягнути заборгованість, на користь стягувача. Відповідно виконавчий лист не виконано як і законне рішення суду.

Зазначає, що підставою для поновлення строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа та видачу його дублікату є відсутність у заявника інформації щодо завершення виконавчого провадження, а оскільки стягувач не знав, та з незалежних від нього причин, не міг знати про завершення виконавчого провадження, так як не отримував жодних документів, це є підставою для поновлення такого строку.

Просить скасувати ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заявника задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Статтями 129, 129(1) Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції і який має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (частини перша, третя статті 431 ЦПК).

Відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано жодного доказу щодо втрати оригіналу виконавчого листа, оскільки в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія виконавчого листа, стягнення згідно рішення суду проводиться в солідарному порядку, а також відсутні докази про невиконання виконавчого листа.

Зазначений висновок суду не в повному обсязі відповідає фактичним обставинам справи.

Пунктом 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 2-1118/09 та від 30 січня 2020 року у справі № 405/12449/13-ц.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого документа, передбачав, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом одного року.

Указаний закон втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно з пунктами 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02 червня 2016 року, яка набрала чинності 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла станом на дату постановлення рішення суду) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист № 2-850/09, був виданий Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 08 вересня 2009 року щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за договором позики в сумі 363621,05 гривень боргу, а також судові витрати в сумі 1700 гривень судового збору та 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Як вбачається із довідки Сторожинецького районного відділу ДВС ПЗМУМЮ (м. Івано-Франківськ) від 06.06.2022 року за №24767 виконавче провадження №50618448 по виконавчому листі №2-850/2009 від 08.09.2009 року було повернуто на адресу стягувача згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу віл 25.12.2018 року та направлено разом з виконавчим документом на адресу стягувача (а.с.9,10).

13.07.2022 року ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» подано заяву про поновлення строку та видачу дубліката виконавчого листа.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою, заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого документа, виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно частини 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до частини 5 зазначеної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

З аналізу зазначених статей вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа на підставі заяви не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Матеріали справи не містять доказів, що ТзОВ «ОТП Факторинг України» пред`явив повторно виконавчий лист до виконання або йому було поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У справі, що розглядається, виконавчий лист було повернуто стягувачу 25.12.2018 року, тобто строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався і, розпочавшись з початку а саме з 26.12.2018 року, закінчився 26.12. 2021 року.

Натомість стягувач з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання звернувся лише у липні 2022 року, тобто з пропуском трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу в межах строку пред`явлення його до виконання.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягувач посилався на поважність причин пропуску такого строку, зокрема ненадходження виконавчого документа від органів державної виконавчої служби.

Також на підтвердження поважності пропуску строку апелянтом зазначено, що представниками стягувача неодноразово здійснювалися відвідування відділу ДВС Сторожинецького РУЮ з метою отримання інформації щодо виконання зазначеного вище виконавчого листа по боржнику ОСОБА_1 , та було здійснено декілька телефонних дзвінків, але кожного разу у наданні інформації було відмовлено з різних причин.

У ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти чи є обставини, на які посилається заявник такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 23 січня 2020 року у справі № 759/308/13-ц.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Посилання апелянта на поважність пропуску строку не підтверджені жодними належними доказами, а матеріали справи свідчить про те, що стягувач з моменту повернення виконавчого листа у грудні 2018 року, про хід його виконання цікавився лише у січні 2022 року, що підтверджується скаргою на бездіяльність державного виконавця. Інших доказів, які б свідчили, що стягувачем, у межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, вчинялись будь-які дії, пов`язані із ходом виконання рішення суду від 28.08.2009 року, матеріали справи не містять.

Частиною 6ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема учинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.

З викладеного вбачається, що стягувачем дії для забезпечення свого права на виконання судового рішення в межах строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не вчинялись, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено без зазначення об`єктивних та поважних причин.

На підставі ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитися з подіями процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

В оцінці застосування наведених норм права підлягає застосуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, дублікат виконавчого листа може бути видано, зокрема у тому випадку, якщо суд поновив строк пред`явлення його до виконання або такий строк не пропущено на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа. В іншому випадку настають наслідки, які зумовлюють відмову у видачі дубліката виконавчого листа.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги про видачу дубліката виконавчого листа суд першої інстанції посилається на те, що допустимого доказу на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа до заяви не надано, а твердження представника заявника про їх втрату є голослівними та не базуються на жодних доказах, однак колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки в даному випадку заявник звернувся до суду із вказаною заявою із пропуском строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у стягувача оригіналу виконавчого листа, оскільки в матеріалах справи міститься його копія, то такі заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявна копія виконавчого листа, де боржником зазначено ОСОБА_5 , тобто міститься копія виконавчого листа щодо іншого боржника в солідарному стягненні на виконання рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що для мети отримання дублікату виконавчого листа, виданого на виконання чинного рішення, стягувач не повинен доводити фізичної втрати оригіналу, а має доводити відсутність у нього виконавчого документу, який йому було видано, та, як наслідок відсутність у нього можливості звернутися до органів виконання, оскільки його прагненням є виконання чинного судового рішення.

Однак такі доводи апеляційної скарги не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення, так як, заявник звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, і підстави для поновлення такого строку відсутні, а тому апеляційний суд вважає, що у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа слід відмовити з підстав викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Інші обґрунтування апеляційної скарги є безпідставними, та підтверджують обґрунтованість заявлених вимог, оскільки стягувачем не зазначено, які поважні причини завадили йому дізнатися вчасно з урахуванням принципу добросовісності і обов`язку сумлінно користуватися своїми правами, про стан виконання судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог, але допустив помилку у застосування норм матеріального права щодо мотивів такої відмови та невірно встановив обставини, тому рішення суду належить змінити в частині підстав відмови у задоволенні вимог та вважати, що у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строків пред`явлення виконавчого листа, відмовлено із підстав та обґрунтувань, зазначених у мотивувальній частині цієї постанови.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого виступає ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 серпня 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2022 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

Н.К. Височанська