24.06.2022 Єдиний унікальний № 371/1005/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Миронівка

ЄУН 371/1005/21

Провадження № 2/371/131/22

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Капшук Л.О.,

за участі секретаря судових засідань Сахненко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що на підставі договору купівлі продажу житлового будинку 16 квітня 2019 року придбала у власність житловий будинок під номером АДРЕСА_1 .

На момент придбання житлового будинку в ньому були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до пункту 17 укладеного договору купівлі продажу, продавець ОСОБА_2 та всі особи, що мали зареєстроване місце проживання в будинку, зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку в строк до 16 серпня 2019 року, проте зобов`язання своє не виконали.

Вказані особи з моменту відчуження ОСОБА_2 житлового будинку у ньому не проживають, особисті речі в будинку відсутні, вони не сплачують комунальні послуги, участі в утриманні житлового приміщення не беруть, будинком не цікавляться.

Фактом реєстрації відповідача порушуються її права як власника житла, а тому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 1 листопада 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, за правилами частини 6 статті 128 ЦПК України, шляхом надіслання судових повісток за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку.

Згідно даних довідок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», причиною повернення відправлень стала відсутність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем проживання.

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на ті обставини, що, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідачі не з`явилися до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надали, враховуючи правила статей 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачів.

Фактичні обставини справи

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач є власником житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Житловий будинок належить позивачеві на підставі договору купівлі продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Право власності на зазначений житловий будинок зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 квітня 2019 року, номер запису про право власності 31277082.

Відповідно до пункту 17 укладеного договору купівлі продажу, ОСОБА_2 зобов`язалася знятися з реєстраційного обліку, виписати всіх зареєстрованих осіб та звільнити зазначений житловий будинок в строк до 16 серпня 2019 року.

Вказані обставини підтверджуються даними договору купівлі продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. 16 квітня 2019 року (реєстровий № 1200), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 164352561 (а.с. 8, 9, 10).

Після продажу житлового будинку відповідачі з реєстраційного обліку за адресою : АДРЕСА_1 , в порушення умов договору не знялися.

Так, за даними довідки Миронівської міської ради № 02-49/537 від 19 серпня 2021 року, у житловому будинку під номером АДРЕСА_1 мають зареєстроване місце проживання : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 11).

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Держава гарантує не лише свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість.

За положеннями частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень вказаних норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За встановлених обставин, спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження за ним чи за членами його родини права користування житлом у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком.

Судом встановлено, що, після відчуження житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, як було передбачено умовами договору купівлі продажу.

Відповідачі у житловому будинку не проживають, інтересу до спірного житла, як до постійного місця проживання, не мають. Наявність реєстрації відповідачів створює перешкоди позивачу у здійсненні нею свого права власності на належну квартиру, оскільки вона несе витрати по її утриманню та не має змоги реалізувати своє право на отримання пільг по сплаті житлово комунальних послуг.

Висновки за результатами розгляду

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власницею житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають зареєстроване місце проживання у належному позивачу будинку, хоча не є власниками цього житлового будинку чи членами сім?ї позивача, в житловому будинку не проживають, інтересу до будинку, як до постійного місця проживання, не проявляють.

Судом встановлено факт обєктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей,тому позивач має право вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

Керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що права позивача як власника будинку потребують захисту. Перешкоди у користуванні власністю підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщенням.

Щодо розподілу судових витрат

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 908,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках у розмірі 302 гривні 67 копійок з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 302 гривні 67 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 .

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук