ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8103/22 Справа № 219/1635/21 Суддя у 1-й інстанції - Худіна О.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Тимофєєвої В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу №219/1635/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Харченко Ольга Павлівна, до Державного підприємства «Артемсіль» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Артемсіль»,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2021 року,

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Харченко О.П., звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Артемсіль» (далі за текстом ДП «Артемсіль») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) ДП «Артемсіль» №4 про припинення трудового договору з заступником начальника відділу організації та забезпечення закупівель ОСОБА_1 , яким його звільнено з посади 25 січня 2021 року у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі на ДП «Артемсіль» на посаді заступника начальника відділу організації та забезпечення закупівель; стягнути з ДП «Артемсіль» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 січня 2021 року по день ухвалення рішення у справі (дата) та судовий збір в сумі 908 гривень. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах середньомісячної заробітної плати допустити до негайного виконання.

Уточнивши позовні вимоги, вказав, що ОСОБА_1 з 03 квітня 2019 року працював у відповідача на посаді заступника начальника відділу капітального будівництва ДП «Артемсіль», а з кінця серпня 2019 року за щомісячними наказами по підприємству виконував обов`язки головного інженера ДП «Артемсіль». Потім на цю посаду був переведений за наказом № 138 з 19 травня 2020 року та виконував обов`язки головного інженера ДП «Артемсіль» більше року до 21 жовтня 2020 року. За наказом № 237 від 21 жовтня 2020 року був знову переведений на посаду заступника начальника відділу капітального будівництва ДП «Артемсіль», де і працював до дня звільнення 25 січня 2021 року. За весь час роботи порушень трудової дисципліни та стягнень у позивача не було.

Вказав, що підставою для звільнення був вказаний наказ № 383к від 27 жовтня 2020 року. Пунктом 7 цього наказу було передбачено створення комісії по переведенню працівників та скороченню на нові посади.

27 жовтня 2020 року відділ кадрів надав позивачеві персональне письмове попередження, пославшись на скорочення штату через зміну структури підприємства згідно з п. 1 ст.40 КЗпП України. Наказ про скорочення штату чи чисельності працівників на підприємстві окремо не видавався. У штатному розписі від 01 вересня 2020 року було у одному відділі три однорідних посади заступника начальника відділу капітального будівництва управління ДП «Артемсіль» за кодом національної кваліфікації 1231 згідно чинного Класифікатора професій ДК 003:2010 з однаковим посадовим окладом, але відповідач в порушення ст. 42 КЗпП не зробив порівняльного аналізу кваліфікації, продуктивності праці та наявності у працівників за цією посадою переваг. Представник позивача вказує, що про високу кваліфікацію та продуктивність позивача свідчить факт виконання позивачем протягом тривалого часу на підприємстві - відповідачеві обов`язків головного інженера та що позивач за бездоганну роботу має усі три відзнаки Міністерства енергетики та вугільної промисловості знаки «Шахтарська слава» ІІІ-І ступеня.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні двох інвалідів дружину інваліда ІІІ групи за виробничою травмою та сина інваліда дитинства ІІ групи за загальним захворюванням.

Окрім цього, позивач наполягав на тому, що відповідач тривалий період, починаючи з дати видання наказу № 383к і навіть ще раніше, мав вакантні, в тому числі створені замість скасованих, посади, але не пропонував їх для переведення позивачеві, порушуючи свій наказ 383к.

На думку позивача адміністрація ДП «Артемсіль», не виконала наказ № 383к відносно переведення працівників, яких вона запланувала звільнити, чим порушила п.1 Розділу ІІІ чинного колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією ДП «Артемсіль».

Відповідач здійснював прийом працівників з 27 жовтня 2020 року, тобто з дня попередження позивача про скорочення штату, не пропонуючи позивачеві утворені посади, які той міг би обіймати в силу своєї кваліфікації, досвіду роботи та наявної освіти, а саме накази: № 8 та № 9 від 27 жовтня 2020 року - заступник директора з фінансово-комерційної діяльності та начальник управління закупівель та тендерних процедур хоча такі посади були відсутні у чинному на той час штатному розписі. Ці посади міг обійняти позивач, який працював головним інженером підприємства у період з кінця серпня 2019 року до 21 жовтня 2020 року, і він, як головний інженер, формував остаточно план закупівель підприємства і майже всі закупівлі проходили через нього, він має досвід керівника шахти та комерційного директора державного ПАТ, але вказані посади не пропонувалась позивачеві. У відділі впровадження нової техніки та технологій було створено додатково ще три посади. Позивач вказує, що міг обійняти будь-яку з посад, оскільки він, як головний інженер, більше року керував аналогічним відділом, однак жодну з них відповідач йому не запропонував.

Вважає наказ № 437к про зміну дати початку роботи комісії таким, що погіршує права позивача відносно працевлаштування та що виконати цю нову редакцію наказу 383к реально не можливо, оскільки комісія вже стала до роботи і здійснювала переведення працівників у період вже з 27 жовтня 2020 року.

Просив врахувати, що обов`язок передбачений ст. 49-2 КЗпП України був також покладений на начальника відділу кадрів у п. 10 наказу 383к. Накази про переведення підтверджують, що на вакантні посади, які був згоден та міг би обійняти позивач за своєю кваліфікацією, освітою та досвідом роботи переводились особи, які мали нижчу кваліфікацію, а позивачеві ці посади не пропонували. Стверджував, що окрім цього на рудниках здійснювалося переведення працівників на вакантні посади, які в силу своєї кваліфікації, вищої освіти (гірничий інженер - електромеханік, головний інженер) та досвіду роботи (згідно з трудовою книжкою) міг обійняти позивач, але йому їх не пропонували, а пропонували особам, які обіймали менш кваліфіковані посади та мали менший (або взагалі відсутній) досвід керівної роботи, що підтверджують накази про переведення.

Після 23 листопада 2020 року позивачеві також вибірково пропонували майже лише робітничі спеціальності, не пропонуючи посади, які звільнялись та на які переводились інші менш кваліфіковані працівники. Це підтверджують накази по переведенню, про звільнення та про прийом.

Позивач вказує, що 27 жовтня 2020 року його ознайомили з наказом №383к та відразу видали йому попередження про наступне звільнення за скороченням штату. Позивач також вважає, що відповідачем було порушено вимоги ст. 43 КЗпП України бо згоду на розірвання трудового договору профспілка надала з порушенням закону і лише після втручання суду. За таких обставин просить суд врахувати, що звільнення позивача за ст.40 ч.1 п.1 КЗпП відбулося без дотримання власником вимог ст.ст.4,5-1, 9, 22, ч. 2 ст. 40, ст.42, 43, 49-2 КЗпП України, а тому просив визнати наказ (розпорядження) № 4 від 25 січня 2021 року про припинення трудового договору, яким його звільнено незаконним та скасувати, поновивши його на посаді заступника начальника відділу капітального будівництва управління ДП «Артемсіль» з 26 січня 2021 року, стягнувши з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу на день постановлення рішення суду, а також витрати по судовому збору.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) ДП «Артемсіль» № 4 від 25 січня 2021 року про припинення трудового договору, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу капітального будівництва у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу капітального будівництва з 26 січня 2021 року.

Стягнуто з ДП «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 січня 2021 року по день постановлення рішення суду 21 грудня 2021 року включно у сумі 183 521,76 гривень без урахування суми податків, страхових та інших обов`язкових платежів та судовий збір у сумі 908 гривень.

В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах середньомісячної заробітної плати в розмірі 17 486,46 гривень рішення допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ДП «Артемсіль», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позовної заяви ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправомірно застосовано до позивача положення ст. 42 КЗпП України, оскільки її застосування можливе лише серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. На дату скорочення на підприємстві малися три посади заступника начальника відділу капітального будівництва, а саме заступника начальника ВКБ (керівника служби нагляду), заступника начальника ВКБ (з проектно-кошторисних робіт) та заступника начальника ВКБ. Скаржник зазначає, що вказані посади не є рівнозначними, не є тотожними та однаковими тому що різняться за своїми функціональними обов`язками, що підтверджується копіями посадових інструкцій. Наголошує, що посада заступника начальника відділу капітального будівництва була єдиною на підприємстві, застосування у такому випадку до позивача положень ст. 42 КЗпП України є помилковим.

Щодо штатного розпису, на який, на думку скаржника, помилково посилається суд першої інстанції, штатний розпис був приведений у відповідність згідно з посадовими інструкціями працівників і твердження позивача щодо однакових назв посад працівників за кодом класифікації «1231», яке було прийнято до уваги судом, є необґрунтованим. Зазначений код класифікатора професій визначає лише категорію персоналу відповідних професій і не має жодного відношення до посадових інструкцій заступника начальника відділу капітального будівництва, заступника начальника відділу капітального будівництва (керівника служби нагляду) та заступника начальника відділу капітального будівництва (з проектно-кошторисних робіт), так як останні різняться між собою своїми функціональними обов`язками та напрямком роботи. Підсумовуючи стверджує, що висновок суду, що відповідачем проведено скорочення саме особи позивача, а не його посади, бо інакше відповідач повинен був повідомити усіх трьох осіб відділу капітального будівництва, так як вони також підпадали під скорочення, заперечуються тими обставинами, що саме позивач мав посаду заступника начальника ВКБ без функціональної направленості, а тому ця посада і підлягала скороченню.

Судом безпідставно вказано, що відповідач порушив процедуру проведення скорочення не запропонувавши позивачу посади починаючи з 27 жовтня 2020 року, при цьому судом не надана юридична оцінка тим обставинам, що комісія зі скорочення штату працівників правомірно стала до роботи лише 23 листопада 2020 року, тому саме з цього строку адміністрація й повинна була персонально попереджати працівників про звільнення з обов`язковим здійсненням заходів передбачених діючим законодавством. Фактично процедура скорочення на підприємстві відповідача почалася з 23 листопада 2020 року. Персональне попередження було вручено позивачу 23 листопада 2020 року та одночасно запрошено його на засідання комісії по скороченню на якому пропонувались усі наявні на підприємстві вакансії. Надалі, відповідно до Протоколів засідання комісії щодо скорочення штату працівників управління ДП «Артемсіль» через зміну структури підприємства, ОСОБА_2 неодноразово був запрошений на засідання комісії, де йому 23 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 08 грудня 2020 року, 18 січня 2021 року, 25 січня 2021 року запропоновані наявні вакансії, від яких він відмовився. З огляду на це, 25 січня 2020 року (тобто за два місяці після попередження) його наказом № 4 від 25 січня 2021 року було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Отже, спростовується позиція суду першої інстанції щодо не пропонування позивачу вакантних посад при звільненні тим, що така умова звільнення за скороченням штату як пропонування іншої роботи була відповідачем дотримана та в матеріалах справи є усі належні докази з приводу цього.

Підсумовуючи, скаржник наголошує, що ДП «Артемсіль» виконані усі вимоги, встановлені ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 49-2, 49-4 КЗпП України та п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1996 року. Вважає, що судом першої інстанції не встановлено в чому саме полягає порушення відповідачем процедури та прядку скорочення позивача з посади заступника начальника відділу капітального будівництва управління ДП «Артемсіль» відповідно до вимог ст. 40, 49-2 КЗпП України починаючи з 23 листопада 2020 року по 25 січня 2021 року, що є порушенням ст. 263 ЦПК України.

Подано відзив на апеляційну скаргу адвокатом Харченко О.П., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в якому посилається на її необґрунтованість. Наголошує, що рішення суду першої інстанції є детально обґрунтованим, у ньому надана відповідна оцінка доводам кожної із сторін, детальна оцінка доказам, з посиланням на норми матеріального та процесуального права, а також вірно застосовані правові позиції Верховного Суду та висновки, викладені у практиці ЄСПЛ.

В судове засідання апеляційного суду представник ДП «Артемсіль» не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи. Подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, підтримав та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 був прийнятий за безстроковим трудовим договором на посаду заступника начальника відділу капітального будівництва ДП «Артемсіль»» (наказ № 24 від 02 квітня 2019 року). ДП «Артемсіль» не оспорює, що у період з кінця серпня 2019 року за ініціативою роботодавця позивач щомісячно переводився наказами по підприємству на посаду головного інженера ДП «Артемсіль», в тому числі за наказом №138 від 19 травня 2020 року і обіймав цю посаду до 21 жовтня 2020 року, а наказом №237 від 21 жовтня 2020 року був переведений знову на посаду заступника начальника відділу капітального будівництва з якої і був звільнений. (а.с. 22. т. І)

Позивач ОСОБА_1 має повну вищу освіту, що підтверджує диплом спеціаліста гірничого інженера-електромеханіка, свідоцтво про підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів за спеціальністю охорона праці у гірничому виробництві, атестат, згідно з яким він може обіймати посаду головного інженера шахти (а.с.48-50 т. І), посвідчення №2516 від 05 червня 2020 року про пройдений курс навчання з охорони праці (відповідальних керівників робіт з ліквідації аварій) та посвідчення №17/ДТ-1 від 13 вересня 2019 року видане в тому, що він здав екзамен на знання Нормативних правових актів з нагляду за безпечним технічним станом будівель та споруд і контроль ремонтних робіт і йому надається право: Здійснення нагляду за безпечним станом будівель та споруд. (а.с. 192-195, 227-229 т.2)

Також судом першої інстанції встановлено, що записи у трудовій книжці позивача свідчать про те, що ОСОБА_1 має досвід роботи на різних державних підприємствах, а саме: начальник видобувної дільниці, в.о. головного інженера шахти, зам. директора по виробництву, зам. начальника підземної дільниці, начальник підземної дільниці, гірського підземного майстра, головного інженера шахти, головного інженера - першого заступника директора шахти, директора шахти, заступника директора по виробництву, в.о. директора, директора державного підприємства, помічника начальника дільниці у шахті, заступника начальника дільниці, начальника дільниці у шахті, в.о. генерального директора державного підприємства, комерційного директора ПАТ, заступника директора технічного з технології та організації виробництва, заступника директора шахти з транспорту, пов`язаний з підземними роботами, заступника начальника відділу капітального будівництва та головного інженера ДП «Артемсіль». (а.с. 14-21 т. І)

Відповідно до наказу №383к від 27 жовтня 2020 року «Про затвердження структури підприємства та пов`язаних з цим заходів», у зв`язку з затвердженням нової структури підприємства, яка була погоджена Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 23 жовтня 2020 року, зменшенню обсягу виробництва продукції та виникненню інших несприятливих кризових фінансово-економічних факторів та явищ, з метою вдосконалення організаційної структури підприємства, закріплення сформованих відносин підлеглості і взаємозв`язків між структурними підрозділами, затверджена нова структура ДП «Артемсіль». Відповідно до затвердженої структури скасовані деякі відділи та посади по управлінню ДП «Артемісль», в тому числі 1 штатна одиниця заступника начальника відділу капітального будівництва з окладом 14265 гривень, яку саме займав ОСОБА_1 у відділі капітального будівництва (том 1 а.с.23-29). Згідно п.9 наказу у разі відмови працівників від переводу та продовження роботи в нових умовах трудовий договір припиняється згідно п.6 статті 36 КЗпП України або на підставі п.1 ст 40 КЗпП України, там де відбувається скорочення штатної одиниці. Також, згідно з Наказом № 383 від 27 жовтня 2020 року утворена комісія з переведення, та в разі необхідності скорочення працівників, всклад якої входили: ОСОБА_3 голова комісії, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 члени комісії, ОСОБА_7 співголова комісії. Утвореній комісії стати до роботи у термін до 29 жовтня 2020 року (п.8 наказу). Начальнику ВК ОСОБА_5 повідомити працівників під розпис про їх звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату і запропонувати їм всі наявні на підприємстві вакантні посади (роботу) не пізніше ніж за 2 місяці від запланованої дати скорочення, згідно ст.492 КЗпП України. У разі відсутності працівників, вказаних в п.1.1, на роботі з поважних причин поновити роботу комісії по виходу їх на роботу (п.10.2). З наказом в.о. директора ДП «Артемсіль» від 27 жовтня 2020 року № 383к, ОСОБА_1 був ознайомлений 27 жовтня 2020 року під особистий підпис (а.с. 31 т. 1).

На виконання вимог, передбачених ст. 49-4 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ДП «Артемсіль» направило на адресу профспілки листи-повідомлення від 27 жовтня 2020 року № 3859 та від 28 жовтня 2020 року № 27/11-01-156, якими було попереджено профспілковий орган про майбутнє скорочення, в тому числі у відділі капітального будівництва Управління посади заступника начальника відділу капітального будівництва 1 штатна одиниця з окладом 14265 гривень, та запропоновано провести необхідні консультації стосовно зазначеної події (а.с. 133-134 т. 1).

Листом № 96 від 17 листопада 2020 року голови ППО ДП «Артемсіль» Попова А.П., в.о. директора ДП «Артемсіль» ОСОБА_8 було надано відповідь про те, що з метою суворого дотримання законодавства під час процедури скорочення чисельності або штату працівників, враховуючи листи повідомлення № 27/11-01-156 від 28 жовтня 2020 року та № 3859 від 27 жовтня 2020 року в порядку статті 494 КЗпП України, не заперечує проти проведення майбутнього скорочення штату працівників за умовою внесення змін до Наказу № 383к від 27 жовтня 2020 року, та встановлення початку роботи комісії з 23 листопада 2020 року, про що видати відповідний наказ (а.с.136 т. 1).

Наказом № 437 к від 23 листопада 2020 року, у зв`язку з отриманням повідомлення профспілкового органу та звернення голови профспілки щодо подовження початку роботи комісії, з метою недопущення порушень процедури скорочення чисельності або штату працівників, вирішено: п.8 викласти в новій редакції: «Утвореній комісії стати до роботи у термін 23 листопада 2020 року». У зв`язку з тим, що строк початку роботи комісії встановлено з 23 листопада 2020 року раніше надані персональні попередження вважати недійсними. Начальнику відділу кадрів ОСОБА_5 на виконання п.10.2. Наказу № 383к від 27 жовтня 2020 року «Про затвердження структури підприємства та пов`язаних з цим заходів» з дня початку роботи комісії повідомити працівників про їх звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату з вказівкою, що раніше надані персональні попередження є недійсними. Впродовж двомісячного терміну ознайомлювати та запропонувати працівникам, що підлягають скороченню, всі наявні на підприємстві вакансії (а.с. 129 т. 1).

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 був персонально попереджений про те, що здійснюється скорочення штату працівників через зміну структури підприємства та посада яку займає ОСОБА_1 підлягає скороченню, при цьому, отримати зазначене попередження та відповідно від підпису про ознайомлення відмовився. Згідно з актом, складеним 23 листопада 2020 року комісією у складі начальника відділу кадрів ОСОБА_5 , начальнику юридичного відділу Якушева Ю.В. та охоронця відділу економічної безпеки ОСОБА_9 , заступник начальника відділу капітального будівництва ОСОБА_1 з персональним попередженням щодо скорочення посади ознайомився (відповідно до наказу № 383к від 27 жовтня 2020 р.), але від підпису відмовився (а.с. 130 т. 1). Раніше надані персональні попередження було визнано недійсними (згідно наказу від 27 жовтня 2020 року № 383к (зі змінами внесеними наказом від 23 листопада 2020 року № 437к)

23 листопада 2020 ОСОБА_1 вручене під особистий підпис повідомлення де запропоновано йому з`явитися на засідання комісії щодо скорочення та ознайомитись із запропонованим переліком вакансій, які наявні на підприємстві на поточний момент (а.с. 131 т. 1).

Суд встановив, що штатний розпис керівників, професіоналів та службовців виробничої одиниці Управління ДП «Артемсіль» на 2020 рік, затверджений 01 вересня 2020 року в.о. директора ДП «Артемсіль» В.В. Феоктістовим, який було введено з 01 вересня 2020 року, передбачав на підприємстві ДП «Артемсіль» у відділі капітального будівництва 2 одиниці заступника начальника відділу капітального будівництва з однаковим посадовим окладом у розмірі 14265 гривень.

Наказом (розпорядженням) ДП «Артемсіль» № 4 від 25 січня 2021 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника відділу капітального будівництва управління ДП «Артемсіль» 25 січня 2021 року у зв`язку із скороченням штату або чисельності працівників, ст.40 п. 1 КЗпП України. (а.с.22 т. І)

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач, не виконавши вимоги ст. 42 КЗпП України щодо скорочення штату працівників, порушив встановлену законом процедуру звільнення за ст. 40 КЗпП України, не провівши порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі на посаді заступників начальника відділу капітального будівництва і позивача, якого у наступному звільнили. Також суд виходив з того, що будь-яких належних і допустимих доказів щодо надання пропозицій позивачу про усі наявні протягом строку попередження конкретні вакантні посади та про відмову від них позивача відповідач не надав, тобто позивача звільнено з роботи відповідно до наказу №383 к від 27жовтня 2020 року з порушенням статей 40, 49-2 КЗпП України, тому заявлені позивачем вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі (посаді) є обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У частині 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 викладена правова позиція, що «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 226/1660/18 (провадження № 61-7116св19) зазначено, що «однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 226/1650/18 (провадження № 61-7838св19) вказано, що «суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо».

Отже, оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

При цьому, оцінка того, чи користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України здійснюється при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

У частині 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 та 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України).

За змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно наданих відповідачем штатних розписів управління ДП «Артемсіль» від 01 вересня 2020 року згідно яким у штаті було 252 одиниці (а.с. 9-18 т. 2) та від 01 листопада 2020 року згідно з яким у штаті передбачено 244 одиниці (а.с. 19-33 т. 2), що свідчить про скорочення штату працівників на 8 одиниць.

Станом на 23 листопада 2020 року по ДП «Артемсіль» існували вакансії по рудникам № 1,3; № 8, РСУ; ВАТЦ; Управління; Руднику № 4, Руднику № 7, всього 12 вакансій (том 1, а.с.34-35).

Відповідно до переліку вакансій станом на 02 грудня 2020 року по ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1,3 - виробнича одиниця з затарювання солі: прибиральник виробничих приміщень 1 штатна одиниця, виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі складач поїздів 1 штатна одиниця. Рудник № 4, дільниця гірничих робіт: електрослюсар (слюсар) та з ремонту устаткування, 4р. (електрик) 1 штатна одиниця (а.с.129 т. 2).

Відповідно до переліку вакансій станом на 08 грудня 2020 року по ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1,3, виробнича одиниця з затарювання солі: прибиральник виробничих приміщень 1 штатна одиниця, виробнича дільниця з розфасування, та затарювання солі слюсар ремонтник 1 штатна одиниця. Рудник № 4, дільниця гірничих робіт: електрослюсар (слюсар) та з ремонту устаткування, 4р. (електрик) 1 штатна одиниця. Рудник № 7 дільниця гірничих робіт: електрослюсар (слюсар) та з ремонту устаткування, 4р. (електрик) 1 штатна одиниця. Дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: прибиральник території 0,75 штатної одиниці. РБУ допоміжна дільниця: комірник -1 одиниця. ДАТЦ: машиніст автовишки та автогідропідіймач, 5 р. 1 штатна одиниця (а.с. 130 т. 2)

Відповідно до переліку вакансій станом на 22 грудня 2020 року по ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1,3, дільниця гірничих робіт; виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: відділення з помелу та переробки солі контролер харчової продукції; машиніст конвеєра, стовбуровий (підземний), зайнятий на поверхні шахти; грохотник; прибиральник виробничих приміщень. Служба з ремонту та налагоджування устаткування, відділення залізничного транспорту. Виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі: служба з ремонту та налагоджування устаткування; відділення з розфасування солі. Будівельний цех: маляр. АПК: місця, заброньовані для прийняття інвалідів. Рудник № 4: дільниця гірничих робіт; стовбур; комбайнова виїмка солі; Електропідстанція: електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування. Виробнича дільниця з помелу, переробки та навантаження солі: відділення з розфасування та затарювання солі. Рудник № 7 загальнорудничий персонал. Виробнича одиниця з помелу, переробки та навантаження солі; виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі; будівельний цех; дільниця гірничих робіт; механічний цех поверхневого комплексу. Рудник № 8: Виробнича одиниця з помелу, переробки та навантаження солі; парокотельня; дільниця гірничих робіт; АПК; виробнича дільниця з розфасування та затарювання солі. РБУ: допоміжна дільниця: будівельна дільниця; АПК; ДАТЦ. Управління: спорткомплекс, ВЕБ охорона, господарський відділ, Центральна лабораторія, відділ постачання, склади (а.с. 131-133 т. 2).

Відповідно до переліку вакансій станом на 25 січня 2021 року по ДП «Артемсіль» існували вакансії: рудник №1,3, рудник № 4; рудник № 7; рудник № 8 РБУ, ДАТЦ, Управління, всього 126,9 вакансій, з них 47,65 тимчасові, 4,2- інвалідні (а.с. 136 т. 2).

Згідно з протоколами засідання комісії щодо скорочення штату працівників управління ДП «Артемісль» через зміну структури підприємства, ОСОБА_1 неодноразово був запрошений на засідання комісії, а саме 23 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 08 грудня 2020 року, 22 грудня 2020 року, 25 січня 2021 року, де йому були запропоновані наявні вакансії, однак ОСОБА_1 від запропонованих посад відмовився під особистий підпис. До вказаних протоколів додані списки запропонованих вакансій (на окремих аркушах) станом на вказані вище дати, а також на окремих аркушах - списки працівників, які підлягають скороченню, серед яких вказаний ОСОБА_1 , як особа, яка відмовилась від запропонованих вакансій та наявний його підпис. Протоколи та списки не надані для ознайомлення позивачеві під підпис, тому неможливо встановити чи дійсно йому пропонувались вказані у списках вакансії.

Апеляційний суд вертає увагу на ту обставину, що наказом № 383к від 27 жовтня 2020 були утворені нові відділи та утворені і доповнені посади, які, в силу освіти, наявної кваліфікації, досвіду роботи та спеціальних знань та умінь позивач міг зайняти (посади) . Так, з наказів (розпоряджень) про переведення на іншу роботу, за період з 29 жовтня 2020 року по 11 листопада 2020 переведено в ДП «Артемсіль» 11 осіб (том 2, а. с. 95-124). Жодна із тих вакансій, які вказав позивач як такі, що відповідають його кваліфікації та досвіду роботи, та були наявні на підприємстві йому не були запропоновані на засіданнях комісії.

Дослідивши журнал реєстрації наказів з особового складу: переведення № 10/02-03 судом встановлено, що відповідно наказу № 467 від 16 листопада 2020 року в цей день з відділу впровадження нової техніки та технологій був переведений інженер на посаду інженера-конструктора в проектно-конструкторський відділ і ця посада з 16 листопада 2020 року вакантною і до 25 січня 2021 року включно вона не була запропонована позивачеві.

Також, в період з дня попередження за наказом № 383 к від 27 жовтня 2020 року по 25 січня 2021 року були вакантними посади: діловода рудника № 8 (вакантна з 28 жовтня 2020 року, головного механіка рудника № 7 (вакантна 04 листопада 2020 року) заступника головного механіка рудника № 7 (вакантна 04 листопада 2020 року, а потім з 21 грудня 2020 року по 25 січня 2021 року включно), інженера транспорту та диспетчера відділу логістики (вакантні 11 листопада 2020 року), інженер відділу впровадження нової техніки та технологій (вакантна з 16 листопада 2020 року) заступника головного енергетика рудника № 7 (вакантна 21 грудня 2020 року), провідного інженера відділу кадрів управління, інженера відділу кадрів управління (вакантні 19 листопада 2020 року.

Позивачу ці посади відповідачем не пропонувались з посиланням на недостатність кваліфікації та невідповідність вимогам ОСОБА_1 .

В свою чергу, відповідач, не заперечуючи, що у вказаний період позивачеві не пропонувалось вакантні посади, у апеляційній скарзі прямо заперечує свій обов`язок з пропонування працівнику, посада якого скорочується, усіх наявних вакансій. При цьому зазначає, в тому числі, про невідповідність ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам.

Однак апеляційний суд зауважує, що, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося з дотриманням законодавства про працю. Проте відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень стосовно того, що позивачу були запропоновані усі можливі посади чи що позивач не відповідає певним кваліфікаційним вимогам та не має можливості виконувати зазначену вище роботу.

Тобто, відповідач вимоги, передбачені ст. 49-2 КЗпП України, не виконав, оскільки не пропонував ОСОБА_1 роботу за відповідною професією чи спеціальністю, а доводи апеляційної скарги, що вивільнення працівника відбулося з дотриманням вимог ст.49-2 КЗпП України, не знайшли свого підтвердження з урахуванням встановлених обставин справи та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач створив умови для зайняття вказаних посад у новоствореному відділі та ухилився від здійснення пропозиції щодо переведення ОСОБА_1 на вакантні посади, з огляду на його кваліфікацію.

У Постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14а викладено висновок про те, що зміни в організації виробництва і праці не можуть бути підставою зловживань та незаконного звільнення працівників, а незначні розширення в діяльності відповідача не є змінами в організації виробництва та праці. Тобто, скорочення чисельності або штату працівників, безумовно, є правом роботодавця, однак це не має бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника.

Вказане вище узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 761/25605/17, провадження № 61 12187св19.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що не є тотожними три посади заступника начальника відділу капітального будівництва управління і тому суд помилково застосував положення ст. 42 КЗпП України, колегія апеляційного суду зазначає наступне.

Зі штатного розпису, який введено в дію 01 вересня 2020 року, вбачається наявність трьох рівнозначних посад заступника начальника відділу капітального будівництва управління, які мають однакову назву, однаковий посадовий оклад та згідно з чинним Класифікатором професій ДК 003:2010 один кваліфікаційний код 1231, отже є ідентичними (тотожними, однаковими). При цьому згідно наказу №383к від 27 жовтня 2020 року скасовувалась одна посада заступника начальника відділу капітального будівництва управління, тобто одна з трьох рівнозначних, що були наявні на той час. За таких обставин роботодавець мав попередити усіх трьох осіб, які підпадали під таке скорочення чого зроблено не було. ОСОБА_1 займав посаду саме заступника начальника відділу капітального будівництва управління. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено та не обґрунтовано дотримання ст. 42 КЗпП України при визначенні, що саме його посада була скасована. Суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що відповідач не виконавши вимоги ст. 42 КЗпП України до скорочення штату працівників порушив встановлену законом процедуру звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не провівши порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі на посаді заступників начальника відділу капітального будівництва і ОСОБА_1 , якого у наступному звільнили.

Оцінивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив, що відповідачем при звільненні позивача порушено порядок та процедуру звільнення за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України. Відповідач порушив вимоги ст. 40, 42 ,49-2 КЗпП України та не надав суду доказів на підтвердження його доводів щодо надання пропозицій позивачу про усі наявні протягом строку попередження конкретні вакантні посади та про відмову від них позивача.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про порушення відповідачем процедури звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та трудових прав позивача, що є підставою для визнання незаконним наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та зводяться до незгоди скаржника та переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку. Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.В. Агєєв

І.В. Кішкіна

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста