Провадження № 2/161/391/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

05 квітня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Крупінської С.С.

при секретарі Клейменовій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20.08.2019 року відповідно до договору про надання процентної ставки він надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач ОСОБА_2 підписала договір у якому підтверджує факт та умови отримання у борг грошей. При цьому, відповідно до п.4.1. та 3.3. Договору №05-08/19 сума позики відповідачці надавалася строком на п`ять календарних місяці з моменту передачі суми позики, тобто вона зобов`язувалася повернути грошові кошти до 20.01.2020 року включно. Крім того між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №05-08 від 20.08.2019 року згідного якого поручитель зобов`язався перед позикодавцем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_2 по всім зобов`язанням, що виникли по договору процентної ставки №05-08/19 від 20.08.2019 року. За користування позикою відповідно до п.2.3, п.2.4 договору №208-09 проценти за її використання становлять 60% річних від суми позики, які повинні нараховуватись щомісячно, починаючи з наступного дня після прострочення строку повернення суми боргу, тобто з 22.01.2020 року. Згідно п.3 та п.4 договору поруки відповідальність відповідачів перед позивачем є солідарною.

19.07.2021 року ОСОБА_1 надіслав письмову претензію, в якій було висунуто вимогу невідкладно, але до 20.08.2021 виконати своє зобов`язання, сплативши суму позики та нарахованих за її користування процентів.

04.12.2020 року відповідач ОСОБА_2 надіслала позивачу частину суми боргу в сумі 430 Євро (що становить 14792 грн). Тобто станом на день звернення до суду з позовом відповідачі свої зобов`язання з повернення коштів не виконали.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів в його користь загальну суму боргу, яка становить 65922,17 грн. з яких 27208 грн. - сума основного боргу, 27 488,82 грн. - сума процентів за користування позикою у розмірі 60% річних, 1373,20 грн - сума 3% річних, 3082,67 грн - інфляційні витрати, 6769,48 грн.- пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ., витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 8100 грн..

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, а тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що відповідно до договору №05-08/19 від 20.08.2019 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 гроші в сумі 42 000 грн. вказана обставина підтверджується договором про надання процентної ставки №05-08/19 від 20.08.2019 року (а.с. 7-9).

Оскільки, позичальником допущено порушення строків погашення кредиту та оплати процентів за користування коштами по договору, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача за договором процентної ставки основної заборгованості в сумі 27208 грн., 27488,82 грн.- заборгованості по відсоткам, 1373,20 грн. -3% річних, 3082,67 грн.- інфляційних витрат, 6769,48 грн. - пені у розмірі подвійної ставки НБУ.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов`язання по договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки №05-08 від 20.08.2019 року згідного якого ОСОБА_3 зобов`язався перед ОСОБА_1 відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов`язань по договору процентної ставки №05-08/19 від 20.08.2019 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позикодавець свої зобов`язання перед позичальником виконав, передав останній грошові кошти в розмірі 42 000 грн. Вказаний факт підтверджується договором про надання процентної ставки № 05-08/19 та договором поруки№05-08 від 20.08.2019 року (а.с. 7-11).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачка ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, заборгованість згідно договору складає 65922,17 грн., а тому з неї слід стягнути в користь позивача суму позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річний за період з 22.01.2020 року по 27.09.2021 року становить 1373,20 грн..

Інфляційні витрати за період з січня 2020 по вересень 2021 року становлять 30852,67 грн.

Згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. В ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України зазначено, що Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Враховуючи те, що відповідач не виконав умови договору позики, борг своєчасно не повернуто, то вимога визначена у договорі позики про стягнення пені визначена у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення повернення позики слід стягнути 6 769,48 грн.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналізуючи норми чинного законодавства та договору поруки, суд зазначає, що суть солідарного обов`язку полягає в тому, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так від поручителя.

Враховуючи, що порука є особливим забезпечувальним зобов`язанням, поручитель несе відповідальність як за основним (кредитним договором) та і за забезпечувальним (договір поруки) зобов`язаннями. При цьому строки виконання зобов`язання визначені основним договором, а тому факт порушення таких строків є підставою для виконання зобов`язань поручителем.

Оскільки, судом встановлено, що відповідачем допущено порушення умов договору в частині своєчасного повернення коштів, тому у позивача виникло право вимоги до відповідача ОСОБА_3 щодо повернення коштів.

А відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в сумі 65922,17 грн.

Згідно з ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8 100 гривень, які були ним оплачені. Оскільки до матеріалів справи надано розрахунок суми судових витрат (а.с. 60), квитанцію про проведення оплати позивачем, то вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 526, 599, 625, 1048, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 65922 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн. 17 коп..

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 8 100 (вісім тисяч сто) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.04.2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська