Справа № 500/6554/17
Провадження № 2/946/552/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання Лупу О.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Ізмаїльська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2017 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 , за життя залишив заповіт від 06.05.2009 року на користь позивача. Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні, спадщину вона прийняла шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончарової О.С, №269/02-14 від 15.09.2017 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Станкова ОСОБА_7 , оскільки права власності на спадкове майно не зареєстроване у встановлено у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем.

26.09.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, якими просить визнати недійсним та скасувати заповіт ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-2007, посилаючись на те, що спадкодавець не розумів значення своїх дій при складанні заповіту, оскільки на час складання заповіту зловживав спиртними напоями, був психічно хворою людиною. Він є онуком спадкодавця ОСОБА_6 та є спадкоємцем за законом п`ятої черги відповідно до ст. 1265 ЦК України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.08.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Ізмаїльська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійснимбув прийнятий та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач та її представник за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, зустрічний позов не визнали. За обставинами справи пояснили, що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , доглядала за ним.

Представник відповідачів за первісним позовом - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( т. 1, а.с. 127, 146) в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та наполягав на їх задоволенні, первісні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи Ізмаїльської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Уманец Н.І. 21.02.1969 року та зареєстрованого в реєстрі під № 2-940, ОСОБА_6 належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджено довідкою №1637, виданою 05.12.2017 року КП «Ізмаїльське МБТІ».

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 був збудований в період 1971-1990 рр. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі».

Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.03.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_6 , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 06.05.2009 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2007, ОСОБА_6 заповів все його майно, нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те на що на день смерті буде йому належати і на що він буде мати право за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48443220 від 18.07.2017 року, наданої приватним нотаріусом Гончаровою О.С., заповіт ОСОБА_6 від 06.05.2009 року, зареєстрований за № 3-2007, не змінювався та не скасовувався.

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, після смерті ОСОБА_6 , та які заявили про свої права та підтвердили своє право відповідними документами, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено заявою від 18.07.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Гончаровою О.С., тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину (спадкова справа № 48/2017).

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Гончарової О.С, №269/02-14 від 15.09.2017 року позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 Станкова ОСОБА_7 , оскільки права власності на спадкове майно не зареєстроване у встановлено у встановленому законодавством порядку за спадкодавцем.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідачами не було надано належних та допустимих доказів, що вони також мають право на спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Стосовно визнання недісним заповіту ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.05.2009 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої ст. 1257 ЦК України дає підстави зробити висновок, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити юридичну долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 703/4689/18 (провадження № 61-14976св21).

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою ст. 203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, на заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів. Заповіт може бути визнаний недійсним у тому випадку, коли волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною першою ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов?язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини першої ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд має призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Тобто для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 16 вересня 2021 року у справі № 496/2925/17 (провадження № 61-4247св21).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, зокрема, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (ст. 105 ЦПК України).

Тобто психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом при встановленні спірних обставин.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.12.2019 року по справі була призначена:

- посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи страждав за життя померлий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 06 травня 2009 року склав заповіт, на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? чи усвідомлював померлий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 06 травня 2009 року склав заповіт, значення своїх дій та чи міг керувати ними під час складення заповіту 06 травня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 ? Заповіт посвідчено державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за №3-2007;

- посмертна почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи можливе виконання підпису та рукопису особою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився в стані збудження, або в якомусь іншому нервовому стані, який міг бути при примушуванні в написанні підпису та рукопису на заповіті, який 06 травня 2009 року був підписаний ОСОБА_6 .?

Витрати на проведення експертизи були покладені на ОСОБА_3 .

Листом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз №11-34/423-о-20 вих від 18.11.2020 року було повідомлено, що ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду від 03.12.2019 року залишена без виконання, оскільки у встановлений п. 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, не було виконано клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та не проведена оплата вартості рахунку №19-8553/41.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.12.2020 року по справі поновлено провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 18.01.2021 року по справі була призначена:

- посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи страждав за життя померлий - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 06 травня 2009 року склав заповіт, на тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або психічне захворювання? чи усвідомлював померлий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 06 травня 2009 року склав заповіт, значення своїх дій та чи міг керувати ними під час складення заповіту 06 травня 2009 року на ім`я ОСОБА_1 ? Заповіт посвідчено державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за №3-2007?

- посмертна почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання: чи можливе виконання підпису та рукопису особою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився в стані збудження, або в якомусь іншому нервовому стані, який міг бути при примушуванні в написанні підпису та рукопису на заповіті, який 06 травня 2009 року був підписаний ОСОБА_6 .?

Також ухвалоювід 18.01.2021 року було зобов`язано ОСОБА_3 здійснити оплату попереднього рахунку вартості проведення експертизи протягом одного місяца з дня його отримання.

Листом Одеського НДІСЕ від 08.02.2021 року було направлено клопотання експерта про надання документів та оплати рахунку.

Клопотання експерта та рахунок представник ОСОБА_3 отримав 19.02.2021 року.

Листом Одеського НДІСЕ від 12.04.2021 року була повернута ухавла суду про призначення почеркознавчої експертизи в зв`язку з несплатою рахунку.

Листом КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 29.01.2021 року була витребувані матеріали цивільного провадження на уся наявна медична документація.

Листом КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради №210 від 31.05.2022 року було повідомлено, що ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду від 18.01.2021 року залишена без виконання, оскільки у встановлений п. 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, не була проведена оплата вартості рахунку.

В судовому засіданні від 18.08.2022 року представник ОСОБА_3 зазначив, що вони не отримували рахунок за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

18.08.2022 року в судовому засіданні представник ОСОБА_3 отримав рахунок № 3 від 31.05.2022 року за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Суд оголосив перерву до 31.08.2022 року для оплати ОСОБА_3 рахунку за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

В судовому засіданні від 31.08.2022 року представник ОСОБА_3 пояснив, що відповідач не зміг оплатити рахунок.

Крім цього судовому засіданні від 31.08.2022 року представник ОСОБА_3 заявив клопотання про повторне направлення справи для проведення судової почеркознавчої експертизи, суд надав можливість до 20.09.2022 року відповідачу сплатити рахунок за проведення такої експертизи, при цьому до 20.09.2022 року відповідачем такий рахунок оплачений не був.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 не скористався своїм правом на завершення процедури проведення посмертної судово-психіатричної експертизи та посмертної судово почеркознавчої експертизи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_6 та мати свідка жили разом, потім з 2006 року ОСОБА_6 став проживати з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За життя матері свідка ОСОБА_6 скаржився на головні болі, про стан його психічного здоров`я вона нічого не знає.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона з 1988 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 з 2006 року мешкає разом з ОСОБА_6 . Після 2009 року ОСОБА_6 їй особисто казав, що він залишив заповіт на користь ОСОБА_1 . Станом на травень 2009 року він був у нормальному психічному стані. У кінці 2016 року почав забувати. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не зловживали алкоголем. ОСОБА_1 раз на місяць та раз на два місця їздила до с. Плавні, Ренійського району.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що він з 1971 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 та ОСОБА_13 мешкали разом з 2006 року по АДРЕСА_1 , не сварились. З її приїздом в будинку став порядок. Станом на травень 2009 року він був у нормальному психічному стані. ОСОБА_5 він не бачив з 1990-х років. Іноді бував в них вдома, допомагав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що її мати ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_6 у 2006 році. Вони зробили ремонт вдома. ОСОБА_6 сказав їй особисто, що залишив заповіт на користь ОСОБА_1 . Станом на травень 2009 року він був у нормальному психічному стані. 08.03.2017 року ОСОБА_1 була в неї у гостях, приїжджала за продуктами.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 одружились на мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на травень 2009 року ОСОБА_6 був у нормальному психічному стані. У 2016 році він бачив ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , та ОСОБА_16 виглядав нездорово. Син ОСОБА_17 зловживав алкоголем, ОСОБА_16 випивав рідко. Після переїзда ОСОБА_1 будинок та двір був приведений до ладу.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 пояснила, що ОСОБА_1 почала мешкати за адресою: АДРЕСА_1 більше 10 років. ОСОБА_19 привела будинок до ладу. Станом на травень 2009 року ОСОБА_6 був у нормальному психічному стані. У ОСОБА_6 почалися проблеми зі здоров`ям за півроку до смерті. Вона з сусідами спілкувалась через сітку. ОСОБА_6 сказав її чоловіку приблизно через 2-3 роки після одруження, що він залишив заповіт на користь ОСОБА_1 . ОСОБА_5 вона ніколи там не бачила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 приїжджала до неї с. Утконосівку, Ізмаїльського району. Про заповіт вона нічого не знає. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 проживала нечасто, в основному вона мешкала в с. Плавні, Ренійського району, але вона це знає зі слів сусідів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 (мати відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ) пояснила, що з 1979 року вона разом з ОСОБА_22 жили по АДРЕСА_1 . Одружились у 1980 році. Будинок був в поганому стані, вони купили мебель, привели будинок до ладу. ОСОБА_6 бив свою дружину ОСОБА_23 . Після ОСОБА_17 почав зловживати алкоголем та почав її бити та вони розлучились. В 2006 році з`явилась ОСОБА_1 у червні 2008 році помер син ОСОБА_24 та вони поїхали на похорони в м. Овіділополь. На похоронах ОСОБА_6 поводив себе неприродно та запитував коли вони будуть їсти. ОСОБА_17 говорив, що там постійні п`янки. Після похорон вона ОСОБА_6 не бачила, але сусіди говорили, що він забуває речі, погано бачить. У 2015 року ОСОБА_22 захворів туберкульозом. У 2014-2015 рр. ОСОБА_6 ходив з палицею. 09.03.2018 року їй зателефонував ОСОБА_22 та сказав, що йому потрібні гроші та вони купили водку. ІНФОРМАЦІЯ_1 Володимир та ОСОБА_16 померли. Про заповіт вона не знала.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_25 пояснив, що він товаришував з ОСОБА_26 з 2000 року. Проблеми у ОСОБА_6 почались у 2005-2006 роках. ОСОБА_1 могла жити два тижні у с. Плавні, Ренійського району. Пенсію ОСОБА_27 отримувала ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 пояснив, що дружина говорила, що в неї є дідусь. Вони запрошували його на весілля у 2015 році, але він не зміг приїхати. Сусіди зателефонували та повідомили, що ОСОБА_6 помер. Він з дружиною приїхали на похорон діда та їх зустріла ОСОБА_1 та сказали, чому вони приїхали. Володимира хоронила ОСОБА_29 . ОСОБА_6 забрала ОСОБА_1 . Потім свідок приходив у двір та ОСОБА_1 його проганяла. Про стан його психічного здоров`я на 2009 рік не знає. ОСОБА_6 він за життя не бачив.

Таким чином, з допитів свідків не вбачається, що ОСОБА_6 у момент підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Згідно довідки КУ «Ізмаїльска міська центральна лікарня» від 11.10.2018 року ОСОБА_6 перебував на обліку у протитуберкульозному відділенні Ізмаїльської МЦЛ з 05.05.2015 року по 10.03.2017 року.

Згідно листа КНП ІРР «Центральна районна лікарня» від 30.11.2018 року ОСОБА_6 за медичною допомогою до закладу не зверталась.

Таким чином, з досліджених доказів вдачається, що відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій.

Сам по собі факт перебування заповідача на обліку у протитуберкульозному відділенні не є достатнім доказом його неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту, та не спростовує презумпцію його психічного здоров`я.

За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ізмаїльська державна нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування заповіту ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-2007 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1233, 1234, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ізмаїльська державна нотаріальна контора про визнання недійсним та скасування заповіту ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-2007 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.12.2022 року.

Суддя: О.Я.Присакар