ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м.Суми

Справа №591/1969/22

Номер провадження 22-ц/816/718/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сумський державний університет,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мамая Артура Сергійовича

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 червня 2022 року, постановлену у складі судді Сидоренко А.П., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мамая Артура Сергійовича звернувся до суду з позовом до Сумського державного університету (далі СумДУ), в якому просить визнати незаконним (протиправним) і скасувати наказ СумДУ від 27 січня 2022 року за № 0100-ІІІ в частині відрахування позивача ОСОБА_1 зі складу здобувачів вищої освіти ступеня Бакалавр за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» І курсу денної форми навчання здобуття освіти за державним замовленням зі скороченим терміном навчання 2 роки Факультету електроніки та інформаційних технологій (група ІТ-92 Ѕ); поновити його до числа студентів (здобувачів вищої освіти ступеня Бакалавр за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки») СумДУ денної форми навчання здобуття освіти за державним замовленням зі скороченим терміном навчання 2 роки Факультету електроніки та інформаційних технологій.

Одночасно з поданням вказаного позову представником ОСОБА_1 адвокатом Мамаєм А.С. було подано заяву про забезпечення позову, а саме до моменту ухвалення остаточного рішення у справі просить зупинити дію оскаржуваного наказу СумДУ від 27 січня 2022 року за № 0100-ІІІ в частині відрахування позивача ОСОБА_1 зі складу здобувачів вищої освіти ступеня Бакалавр за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» І курсу денної форми навчання здобуття освіти за державним замовленням зі скороченим терміном навчання 2 роки Факультету електроніки та інформаційних технологій (група ІТ-92 Ѕ).

Заява обґрунтована тим, що позивача було необґрунтовано і протиправно відраховано зі складу студентів денної форми навчання. Водночас учбовий рік в університеті продовжується, а позивач безпідставно позбавлений доступу до освіти. Протягом часу вирішення цієї справи, студенти його курсу і факультету продовжують навчання, а в подальшому будуть здавати сесію та екзамени та переходити до наступного навчального курсу. Як наслідок до моменту ухвалення рішення у справі, він вимушено пропустить істотний об`єм навчального матеріалу, відповідно за ним неминуче виникне істотна академічна різниця, яку за певних умов неможливо буде усунути без проходження повторного курсу навчання. Таким чином існує об`єктивний та реальний ризик того, що у разі задоволення позову йому доведеться залишитися в університеті на повторний навчальний рік на тому самому курсі.

Вважає, що за таких обставин вбачається очевидним, що у разі негайного недопущення позивача до навчального процесу існує реальний ризик невиконання або утруднення виконання майбутнього рішення суду про можливе задоволення позову, оскільки поновлення позивача у складі студентів університету після закінчення навчального року призведе до необхідності повторного проходження І курсу навчальної програми.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 01 червня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Мамая А.С. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до СумДУ про визнання незаконним, скасування наказу про відрахування та поновлення до числа студентів відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мамай А.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду, сформульованою в постановах від 22 січня 2021 року у справі № 910/5550/19, від 19 грудня 2018 року у справі № 910/9254/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/2226/18 та від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, якщо позивач звертається з немайновою позовною вимогою, а судове рішення в разі її задоволення не вимагатиме примусового виконання, то не має взагалі застосовуватись і досліджуватись така підстава для вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватись та досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або відновлення порушених оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи не зможе позивач їх захистити у межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

На думку скаржника, є очевидним, що у разі не зупинення дії оскаржуваного наказу про відрахування існує реальний ризик порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки поновлення позивача у складі студентів університету після закінчення навчального року призведе до необхідності повторного проходження 1 курсу навчальної програми. Захід забезпечення позову повністю відповідає предмету спору та його підставам. Цей захід є абсолютно співмірним із самою суттю справи і жодним чином не міг порушити права чи інтереси університету.

Наголошує на тому, що в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутнє мотивування та надання судом першої інстанції правової оцінки доводам та посиланням позивача, які були викладені в заяві про забезпечення позову.

Вважає, що заява про забезпечення позову є цілком обґрунтованою, вмотивованою та такою, що має бути задоволена.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення або ефективного захисту прав та інтересів позивача, а забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу про відрахування позивача призведе до вирішення справи по суті до її розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи та з вірним застосуванням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За своїм змістом, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, вихоячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до суду подано позов до СумДУ, в якому просить визнати незаконним (протиправним) і скасувати наказ СумДУ від 27 січня 2022 року за № 0100-ІІІ в частині відрахування позивача зі складу здобувачів вищої освіти ступеня Бакалавр за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки» І курсу денної форми навчання здобуття освіти за державним замовленням зі скороченим терміном навчання 2 роки Факультету електроніки та інформаційних технологій (група ІТ-92 Ѕ) та поновити його до числа студентів (здобувачів вищої освіти ступеня Бакалавр за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки») СумДУ денної форми навчання здобуття освіти за державним замовленням зі скороченим терміном навчання 2 роки Факультету електроніки та інформаційних технологій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вжиття такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії оскаржуваного наказу про відрахування позивача призведе фактично до вирішення справи по суті до її розгляду, що не допускається в силу приписів ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мамая Артура Сергійовичазалишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 01 червня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина