ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1007/22 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

15 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю Еверест-Тер про визнання неналежним виконання договору, визнання протиправним та скасування рішення, наказу про розірвання договору (припинення реєстрації), зобов`язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року, не оплативши судовий збір за подання апеляційної скарги. Вказав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для оплати 1362,00 грн. Роз`яснено наслідки невиконання вимог вказаної ухвали суду. При цьому розяснено ОСОБА_1 , що підстави для звільнення його від сплати судового збору відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Копію вказаної ухвали суду ОСОБА_1 отримав 31 жовтня 2022 року, що підтверджується Звітом про направлення на електронну пошту.

На виконання ухвали Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, 1 листопада 2022 року ОСОБА_1 надав заяву про усунення недоліків, яку обґрунтовано тим, що він у даній справі є споживачем у розумінні Закону України Про захист прав споживачів, оскільки спір виник із надання соціальної послуги Тернопільським міськрайонним центром зайнятості. Вважає, що від сплати судового збору він звільнений на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування у даному випадку ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статт 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача, визначене у статті 21 зазначеного Закону, є порушеним, таким чином надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2022 року (справа №336/7773/21).

У позовній заяві ОСОБА_1 не вказував про порушення відповідачем його прав як споживача, не зазначав, яке право споживача є порушеним, не обгрунтовував свої позовні вимоги з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів». Суд першої інстанції вирішуючи спір, не застосовував норми вказаного Закону.

Відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Крім цього, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за його клопотанням з врахуванням поданих ним доказів майнового стану на підставі п.1 ч.1 ст. 8 Закону України Про судовий збір, тобто у звязку з тим, що розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній рік.

За таких обставин відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього, 14 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав два примірники апеляційної скарги, в яких просив звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України Про судовий збір, не зазначивши конкретну підставу із переліку, визначеного цією статтею. Також просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір.

Стаття 5 Закону України Про судовий збір містить вичерпний перелік підстав, за яких позивачі звільняються від слати судового збору. Разом з тим, ОСОБА_1 не зазначає конкретну підставу звільнення його від сплати судового збору, визначену ст. 5 Закону України Про судовий збір та така не встановлена судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Згідно частиною другою цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ «SHISHKOV v. RUSSIA» від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Оскільки ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, тому відсутні підстави для застосування п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України Про судовий збір.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі Станков проти Болгарії від 12 липня 2007 року).

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, в силу яких суддя постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху та надає строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків.

Якщо скаржник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 356 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у строк, визначений в ухвалі Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, станом на день постановлення даної ухвали недоліки апеляційної скарги не усунуті, а тому апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути скаржнику.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 185, 357, 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю Еверест-Тер про визнання неналежним виконання договору, визнання протиправним та скасування рішення, наказу про розірвання договору (припинення реєстрації), зобов`язання виконати умови договору визнати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Бершадська Г.В.