ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/467/21 Номер провадження 22-ц/814/3442/22Головуючий у 1-й інстанції Оболєнська С.А. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах в складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2022 року по справі за позовом Виконавчого комітету Чутівської селещної ради Полтавської області до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Гадяцької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В

У травні 2021 року Виконавчий комітет Чутівської селищної ради Полтавської області звернувся до суду з вказаним позовом в якому просило позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відностно малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позову вказував, що відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між батьками дитини розірвано рішенням суду від 22.04.2020 року.

Згідно рішень Чутівського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 та 10.08.20 року дитина у батьків відібрана у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків, а саме для захисту прав малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потерпав від насильства вітчима, ОСОБА_3 .

Такі факти мали місце 22.02.2019, 20.03.2019, 17.04.2019 та 20.09.2019. При цьому позивач зазначає, що мати перешкоджала розслідуванню фактів отримання дитиною тілесних ушкоджень, заперечувала факти домашнього насильства відносно дитини, відмовлялася від медичного обстеження дитини, чим наражала малолітнього сина на небезпеку, створюючи загрозу для життя та здоров`я.

Малолітній ОСОБА_2 набув статус дитини, позбавленої батьківського піклування та переданий на опікування органові опіки та піклування Чутівській районній державній адміністрації. З 22.10.2019 по 04.03.2021 дитина перебувала у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради», а з 05.03.2021 влаштований до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Також зазначав, що після влаштування дитини до сімейної форми виховання, ОСОБА_1 було роз`яснено порядок спілкування з дитиною, надано контактну інформацію для налагодження спілкування, порядок повернення дитини в сім`ю, після усунення причин, які призвели до відібрання дитини.

Родина постійно перебувала під наглядом селищної ради та соціальних служб Чутівського району, отримувала соціальні, інформаційні послуги. Проте, згідно повідомлень служб, ОСОБА_1 до співпраці із соціальними працівниками ставилася негативно, наданих рекомендацій не виконувала, не зацікавлена у поверненні сина у сім`ю (а саме не зверталася з відповідним позовом до суду), не виконувала обов`язок матеріального утримання дитини, не піклувалася про його стан здоров`я та розвиток, не спілкувалася з дитиною в повному обсязі, тобто втратила зв`язок з ним та не намагалася відновити контакт з сином.

Крім того, зазначав, що ОСОБА_1 має негативну характеристику, а саме у 2016 році притягалася до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, ніде не працює, веде асоціальний спосіб життя, неодноразово перебувала під соціальним супроводом з причин ухиляння від виконання батьківських обов`язків та жорстокого поводження з дитиною у сім`ї, існує на соціальні виплати, не має постійного місця проживання, має низький виховний потенціал, велику увагу приділяє особистому життю, жертвуючи при цьому інтересами дітей.

Через недогляд матері у 2014 загинуло троє її дітей в наслідок пожежі, у 2019 році у сім`ї постійно потерпав від побиття син ОСОБА_2 . Таким чином, позивач стверджує, що в таких діях та бездіяльності ОСОБА_1 вбачається її винна негативна поведінка стосовно виховання дитини.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чутівської селищної ради розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав, члени комісії проголосували за таке рішення.

Згідно рішення Виконавчого комітету Чутівської селищної ради від 27.04.2021 року за № 4 затверджено висновок про доцільність позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 .

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Гадяцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням в апеляційному порядку його оскаржено Виконавчим комітетом Чутівської селищної ради Полтавської області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, а позов задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за час перебування дитини перебування у КУ « Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради», а з 05.03.2021 року дитина була влаштована в будинок сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_1 не спілкувалася зі своєю дитиною та не цікавилася її життям.

Зазначає, що відповідач не змінила своє ставлення до дитини щодо гарантування їй безпеки.

Окрім того зазначають, що позбавлення батьківських прав не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав на спілкування з дитиною і побачень з нею, а також права на звернення до суду про поновлення батьківських прав.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказане узгоджується з правовою позицією від 13 липня 2022 року справі № 761/14537/15-ц.

Від представника апелянта надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність.

Колегія суддів вважає за можливе слухати справу за відсутності учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.17).

Також встановлено, що шлюб між батьками дитини розірвано заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22.04.2020 року яке набрало законної сили 22.05.2020 (а.с.18-19).

Згідно з довідкою про склад сім`ї ОСОБА_1 проживала без зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 із співмешканцем ОСОБА_3 та своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.26).

Місцевим судом встановлено, що малолітній ОСОБА_2 відібраний у батьків без позбавлення батьківських прав відповідно до рішень Чутівського районного суду Полтавської області: у матері від 25.11.2019, у батька від 10.08.2020 року (а.с.20-21).

Згідно Розпорядження Чутівської районної державної адміністрації від 28.09.2020 за №165 малолітньому ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.22).

З 22.10.2019 по 04.03.2021 малолітній ОСОБА_2 перебував у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради». З 05.03.2021 дитина влаштована до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією розпорядження голови Миргородської райдержадміністрації від 05.03.2021 №54 (а.с.24-25).

Службою у справах дітей було офіційно роз`яснено ОСОБА_1 порядок повернення дитини в сім`ю, передбачений ст. 170 СК України, що підтверджується листами служби у справах дітей Чутівської райдержадміністрації від 19.02.2020 за №1-01-29/46 та служби у справах дітей виконавчого комітету Чутівської селищної ради від 01.03.2021 за №1-01-17/29 ( а.с.78, 84).

Згідно письмових пояснень, ОСОБА_1 від 07.02.2020 та 15.03.2021 вбачається, що вона планує повернути сина ОСОБА_2 у свою сім`ю, проте не зверталася до суду з такою вимогою, оскільки нею не усунуті причини, які призвели до відібрання дитини. (а.с.77, 85).

Відповідно до інформації, що міститься в листі КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради від 16.03.2021 за №65, вбачається, що мати відвідувала ОСОБА_9 :23.10.2019, 30.10.2019, 22.11.2019, 13.12.2019, 25.12.2019, 11.01.2020 та 07.03.2020 . З березня 2020 по березень 2021, будь яке спілкування матері ОСОБА_1 з дитиною було відсутнє.

Під час дії карантинних заходів в умовах пандемії COVID-19, ОСОБА_1 не налагодила у телефонному режимі спілкування з посадовими особами закладу та не цікавилася у них про стан здоров`я дитини, умови його життя та харчування (а.с.86).

27.04.2021 рішенням Виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області за №4 затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_2 (а.с.110-116).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. У даній справі не зібрано доказів про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до малолітнього сина та наявність в неї винної поведінки.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

При розгляді справ подібної категорії, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, при перегляді судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Також Верховний Суд зауважив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішень Чутівського районного суду Полтавської області від 25.11.2019 року та 10.08. 2020 року дитина була відібрана у батьків у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків, а саме від захисту прав малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потерпав від насильства вітчима, ОСОБА_3 .

Такі факти мали місце 22.02.2019, 20.03.2019, 17.04.2019 та 20.09.2019.

Малолітній ОСОБА_2 набув статус дитини, позбавленої батьківського піклування та переданий на опікування органові опіки та піклування Чутівській районній державній адміністрації. З 22.10.2019 по 04.03.2021 дитина перебувала у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації Полтавської обласної ради», а з 05.03.2021 влаштований до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Після влаштування дитини до сімейної форми виховання, ОСОБА_1 було роз`яснено порядок спілкування з дитиною, надано контактну інформацію для налагодження спілкування, порядок повернення дитини в сім`ю, після усунення причин, які призвели до відібрання дитини.

Слід зазначити, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення батьківських прав цих осіб, коли є надія на відновлення нормальних, здорових стосунків батьків і дітей після застосування санкції відібрання дитини. Тому законом передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, виходячи з інтересів дитини.

Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона має бажання повернути дитину в сім`ю не підтверджено належним доказами, оскільки остання більше двох років не цікавилася вихованням, розвитком дитини, не надавала матеріальну допомогу, а тому відступні підстави вважати, що її ставлення відносно дитини змінилася.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказала, що не зверталася до суду з вимого про повернення дитини, оскільки нею не усунуті причини, які призвели до відібрання дитини. (а.с.77, 85).

Аналізуючи зазначені обставини, можна дійти висновку про наявність в діях відповідача свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, повної байдужості до подальшої долі та життя свого сина, що можна кваліфікувати як свідомо обрану ним винну поведінки у формі бездіяльності, внаслідок якої вона повністю самоусунулася від виконання таких обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі.

Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання нею свого батьківського обв`язку по відношенню до сина - матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, колегія судів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає за необхідне прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 .

Апеляційний суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову Виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в даному випадку сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини.

Також слід зазначити, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє її прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВС від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

З огляду на вищезазначене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення місцевого суду скасувати з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених вимог.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Таким чином слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 5675 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чутівсько селищної ради Полтавської області задовольнити.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовом Виконавчого комітету Чутівської селещної ради Полтавської області до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Гадяцької міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитину ОСОБА_2 залишити на опікуванні Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чутівської селищної ради.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 5675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді Г.Л. Карпушин

О.А. Лобов

Повний текст постанови складено 11.10.2022 року