Житомирський апеляційний суд
Категорія 96 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/11354/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2022 року, яка постановлена суддею Полонцем С.М.

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа атестату №1168 від 24 квітня 1974 року про навчання в 42 школі спеціалістів рядового плавсоставу Військово-Морського флоту (ВМФ) Міністерства оборони СРСР в м. Кронштадт по спеціальності котельного машиніста першого класу.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що в 1974 році закінчив навчання в 42 школі спеціалістів рядового плавсоставу Військово-Морського флоту (ВМФ) Міністерства оборони СРСР в м. Кронштадт та отримав атестат №1168, в якому помилкового зазначено його ім`я « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_2 ». Заявник не звернув уваги на такі розбіжності при його отриманні та подальшому працевлаштуванні на посаду котельного машиніста. Нещодавно заявнику стало відомо, що до страхового стажу, який дає право на пенсію, заінтересованою особою не враховано період навчання з 01 вересня 1973 року по 24 квітня 1974 року у вказаній вище школі, у зв`язку із тим, що дані про особу у атестаті не збігаються із даними у паспорті. Організація, яка видавала документ не може внести відповідні виправлення, у цей же час заявник також немає можливості звернутися, оскільки остання знаходиться на території Російської Федерації.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2022 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заявник подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду, неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, в поданій заяві взагалі не ставиться питання про встановлення факту закінчення учбового закладу і одержання освіти, а заявлено вимогу про встановлення факту належності заявнику правовстановлюючого документу атестату № НОМЕР_1 з урахуванням положення п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, оскільки його ім`я, зазначене в атестаті, не збігається з ім`ям, що зазначене у паспорті і свідоцтві про народження. Установа, яка видала правовстановлюючий документ знаходиться на території держави-агресора, що унеможливлює виправити допущену помилку.

Підставою для звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є те, що атестат являється документом, який підтверджує трудовий стаж, що може забезпечити право на збільшення пенсійного забезпечення заявника.

Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заявник ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просив проводити розгляд справи без його участіу судових засіданнях.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що в атестаті №1168 від 24 квітня 1974 року, який виданий директором (начальником) школи №42 спеціалістів рядового плавсоставу Військово-Морського флоту (ВМФ) Міністерства оборони СРСР, зазначено, що він належить ОСОБА_3 (а.с.12).

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, повідомлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не врахований період навчання, відповідно до наданого атестату №1168, оскільки у документі значиться « ОСОБА_3 » (мовою оригіналу), що не відповідає даним паспорту заявника (а.с.9).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа атестату №1168 від 24 квітня 1974 року про навчання в 42 школі спеціалістів рядового плавсоставу Військово-Морського флоту (ВМФ) Міністерства оборони СРСР в м. Кронштадт по спеціальності котельного машиніста першого класу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, виходив з того, що факт належності заявнику атестату про навчання в школі, не може бути встановлений судом в порядку окремого провадження. Законодавством передбачено інший, позасудовий порядок встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту належності заявнику атестату, впливає на збільшення трудового стажу та оформлення пенсії.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

У пункті 12 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України міститься роз`яснення про те, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документів, відповідно до чинного законодавства.

Поряд з цим, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документу, що посвідчує трудовий стаж.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження№ 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заявник звернувся до суду з метою встановлення факту закінчення учбового закладу, а не факту належності йому атестату як правовстановлюючого документу, який містить розбіжності із документами, які посвідчують особу.

Судом встановлено, що заявник іншої можливості встановити факт належності йому атестату як правовстановлюючого документу немає, а підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності, певній особі здійснюється саме в рамках окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

З наведеного вбачається, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 листопада 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2022 року.

Головуючий Судді