ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 610/3449/20 Номер провадження 22-ц/814/3433/22Головуючий у 1-й інстанції Стригуненко В.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківький вагонобудівний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі, а також моральну шкоду.

19.08.2021 р. від представника позивача адвоката Філоненка В.М. надійшли письмові пояснення, в яких він визначив остаточний розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.06.2019 р. по 01.10.2020 р., який підлягає стягненню з відповідача, у сумі 189347,94 грн., розрахований на підставі довідки відповідача від 05.07.2021 р. (т. 1 а.с. 199-202).

23.09.2021р. від представника позивача адвоката Філоненка В.М. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати середнього заробітку за період з 01.06.2019 р. по 01.11.2020 р. у розмірі 201253,05 грн., визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів, та суму компенсації втрати доходу у розмірі 14229,79 грн., а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В обгрунтування заяви вказано, він користуючись правом, передбаченим ст. 49 ЦПК України, вважає за необхідне збільшити розмір заявлених раніше позовних вимог з огляду на те, що на час подачі позовної заяви у нього були відсутні в розпорядженні відомості про середню заробітну плату позивача.

Тому, лише після отримання необхідної довідки, яку було витребувано судом у відповідача за його клопотанням, у позивача з`явилася реальна можливість розрахувати дійсний розмір заборгованості по заробітній платі (т. 1 а.с. 234-238).

Разом з цією заявою представником позивача було подано заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про збільшення позовних вимог, в якій він вказав, що з вищезазначеною заявою звернувся з пропуском встановленого строку на її подання з поважних причин, тому має гарантоване право на його поновлення посилаючись на те, що позивач мав можливість реалізувати своє право на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до 26.01.2021 р., однак довідку про його середню заробітну плату від 05.07.2021 р. на запит суду отримав вже після цього (т. 1 а.с. 240-242).

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 23 грудня 2021 року відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви представника позивача адвоката Філоненка Віталія Миколайовича від 22.09.2021 року, яка надійшла до суду 23.09.2021 року, про збільшення розміру позовних вимог.

Відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивача адвоката Філоненка В.М. від 22.09.2021року, яка надійшла до суду 23.09.2021 року, про збільшення розміру позовних вимог, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди та повернуто її позивачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку ОСОБА_1 діючий в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про поновлення пропущеного строку на подання заяви про збільшення позовних вимог та прийняття вказаної заяви до розгляду.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при продачі позову ОСОБА_2 не міг самостійно визначити розмір заборгованості по виплаті заробітної плати та суму компенсації за невиплачений дохід у зв`язку із відсутністю у його розпорядженні відомостей про його середню заробітну плату.

Після отримання довідки про середню заробітну плату розрахувавши дійсний розмір заборгованості подав заяву про збільшення позовних вимог після закінчення строку на її подачу.

У зв`язку з чим, вважає, що пропустив строк з поважних причин.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Із матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою до суду ОСОБА_2 звернувся 23.12.2020 р., після чого за ухвалою від 28.12.2020 р. було відкрито провадження та було призначено проведення першого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26.01.2021 р., тобто без проведення підготовчого судового засідання.

Заява про збільшення розміру позовних вимог надійшла до суду 23.09.2021 р.

Водночас, справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК, вказану заяву позивач міг подати не пізніше ніж до початку першого судового засідання, тобто не пізніше 26.01.2021 р.

Проте, представник позивача подав таку заяву лише 23.09.2021 р., тобто з пропуском зазначеного строку.

Тому представником позивача було подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку в порядку ст. 127 ЦПК України, оскільки довідку про середню заробітну плату позивача отримав лише 19.07.2021 р.

Відмовляючи у поновленні пропущеного строку представнику позивача-адвокату Філоненку В.М. для подачі заяви про збільшення позовних вимог та повертаючи заяву місцевий суд виходив з того, що позивач пропустив строк без поважних причин більше ніж два місця після отримання довідки про заробітну плату.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суд вірним з наступних підстав.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

За приписами ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Будь-яких доказів про наявність об`єктивних непереборних причин, які б унеможливлювали це зробити до закриття підготовчого засідання позивачка не надала і такі у справі відсутні.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК Українисуд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суд у з прав людинияк джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципамрівності сторні та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строку для подачі заяви про збільшення позовних вимог з поважних причин, оскільки для подачі вказаної заяви йому була необхідна довідка про середню заробітну плату за період з 01.03.2019 р. по 30.04.2019 р. не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 30.06.2021 р. було зобов`язано відповідача надати суду оформлену відповідно до правил діловодства довідку про середню заробітну плату ОСОБА_2 за період з 01.03.2019 р. по 30.04.2019 р. включно (т. 1 а.с. 178).

12.07.2021 року суду було надано запитувану довідку від 05.07.2021 р. (т. 1 а.с. 190-192).

19.07.2021 року представник позивача з матеріалами справи ознайомився повністю за допомогою фотозйомки, в тому числі з вищевказаною довідкою (т. 1 а.с. 195).

19.08.2021 року від представника позивача адвоката Філоненка В.М. надійшли письмові пояснення, в яких він визначив остаточний розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.06.2019 р. по 01.10.2020 р., який підлягає стягненню з відповідача, у сумі 189347,94 грн., розрахований на підставі довідки відповідача від 05.07.2021 р. (т. 1 а.с. 199-202).

І лише 23.09.2021р. від представника позивача адвоката Філоненка В.М. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, тобто більше ніж через два місця після ознайомлення із довідкою про заробітку плату ОСОБА_2 .

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для поновлення строку на подачу позовної заяви про збільшення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов

Повний текст постанови складено 06.10.2022 року