Справа № 591/6453/21
Провадження № 2/591/543/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря судового засідання Рудь В.В.,

представника відповідача Бабченко І.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Тютюнник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/6453/21 за позовом ОСОБА_2 до Сумської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Сумської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що слідчими Сумського РУП ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000108 від 10 грудня 2012 року за ст.ст. 172, 175, 358 КК України, де він є потерпілим. Процесуальне керівництво здійснює Окружна прокуратура міста Суми.

Позивач зазначає, що протягом дев`яти років вчиняється умисне порушення вимог розумного строку та свідоме перешкоджання прийняття відповідного процесуального рішення, завершення досудового розслідування та передачі матеріалів до суду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована відповідна процесуальна форма.

Вказує, що він працював на посаді начальника дільниці на полігоні по захороненню відходів ливарного виробництва в с. Руднівка, Сумського району в ТОВ «Укрвтормет-Союз» з січня 2007 року по травень 2011 року, а з травня 2011 року по теперішній час перебуває у вимушених прогулах з вини вказаного товариства.

Виконані ним роботи з підготовки земель та відходів ливарного виробництва до захоронення на полігоні с. Руднівка, Сумського району від ТОВ «Укрвтормет-Союз» виконувалися під наглядом майстра і макшейдера представників ПАТ «Центроліт», який перераховував за дані роботи кошти на ТОВ «Укрвтормет-Союз», та з яких йому повинні були сплачувати по 5000 грн щомісячно.

Вказує, що протягом дев`яти років органом досудового розслідування та прокуратурою не здійснено заходів на розшук та повернення йому трудової книжки, яка перебувала в ТОВ «Укрвтормет-Союз», яка містить підтвердження його п`ятнадцятирічного трудового стажу, що складе в подальшому проблему з його встановленням та підтвердженням, а також з отриманням пенсії.

Тривале затягування та неналежне досудове розслідування призводить до його душевних страждань та переживань, тому він був змушений змінити свій життєвий уклад та спосіб отримання коштів на забезпечення життєвих потреб, а з огляду на його вік це становиться все трудніше.

Втрата роботи та неправомірне затягування поновлення його прав призвело до втрати родини та перешкоджання спілкуванню з його малолітньою донькою ОСОБА_3 , 2012 року народження.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Державного бюджету на його користь 1 000 000 грн на відшкодування заборгованості по заробітній платі, 165 000 грн за виконані роботи майнової шкоди та 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури (т. 1, а.с. 32-42).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09 листопада 2021 року.

У відзиві на позовну заяву Сумська обласна прокуратура просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю та зазначає, що позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували наявність заподіяної відповідачами шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і противоправними діями заподіювача. Зокрема, у матеріалах справи відсутні рішення суду, якими визнано дії чи бездіяльність посадових та службових осіб ГУНП в Сумській області чи прокуратури області незаконними або протиправними, яке може мати преюдиційне значення для справи. Також не вказано, за яких обставин діями чи бездіяльністю відповідачів спричинено моральну шкоду. Вказує, що Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства під час розгляду цієї справи фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ГУНП в Сумській області та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправними. Надана позивачем ухвала Сумського апеляційного суду від 26 травня 2021 року про скасування постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області Москалика О.М. про закриття кримінального провадження № 0000108 від 22 липня 2019 року не є належними та достатніми доказами на підтвердження протиправності, незаконності рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000108. Сам факт закриття кримінального провадження за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування ухвалами суду не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки такі дії позивача із прийняттям ухвал суду констатують лише факт реалізації учасником кримінального провадження свого права на оскарження дій чи бездіяльності прокурора, органів досудового розслідування, яке передбачено кримінальним процесуальним законодавством, при цьому права та інтереси позивача були поновлені, враховуючи прийняття судом відповідних рішень. Окрім цього, вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та шкодою. До того ж, порушення, на думку позивача, його прав як потерпілої особи у кримінальному провадженні не відноситься до вищевказаних критеріїв моральної шкоди, а стосується загальних конституційних прав, відновлення яких і відбувається через призму здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні (т. 1, а.с. 73-79).

Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області у поданому до суду відзиві на позовну заяву просить в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити та зазначає, що доказів неправомірності дій відповідачів позивачем до суду не надано. До того ж, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 1 000 000 грн не підтверджена жодними доказами та не являється збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України. Також відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача 165 000 грн, оскільки зі змісту позовної заяви неможливо встановити сутність вказаних коштів. Водночас, позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та не наведено розрахунків розміру такої шкоди. Вказує, що до компетенції Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, як самостійного суб`єкта владних повноважень, не належить відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Вирішення даного питання відноситься до виключної компетенції Державної казначейської служби України, яка відповідно до пункту 17 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, тобто є самостійним суб`єктом правовідносин. Також повідомляє про неможливість стягнення коштів на відшкодування шкоди безпосередньо з органу Казначейства. Відповідна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі № 199/6713/14-ц, де зазначено, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (т. 1, а.с. 84-85).

У відзиві на позовну заяву Головне управління Національної поліції в Сумській області у задоволенні позову ОСОБА_2 просить відмовити в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю. Зазначає, що факт закриття постановою слідчого кримінального провадження, яка скасована на підставі ухвали слідчого судді, не вручення підозри винним особам, не направлення матеріалів до суду, на які посилається позивач, не свідчить про заподіяння йому моральної шкоди, а також не має причинно-наслідкового зв`язку із заподіяною моральною шкодою. Разом з тим, в порушення вимог пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позивачем до позовної заяви в якості доказів не надано обґрунтованого розрахунку суми, що стягується. Крім того, з матеріалів позовної заяви не встановлено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру; з чого позивач виходив визначаючи грошову суму в рахунок стягнення моральної та майнової шкоди. Додані до позову документи свідчать лише про факт реалізації позивачем свого права як учасника кримінального провадження в рамках кримінального судочинства та не свідчить про завдання моральних страждань позивачу. Доводи позивача зводяться лише до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчими та прокурорами у кримінальному провадженні №0000108, а тому у спірних правовідносинах відсутній факт заподіяння моральної шкоди. Так, спірні правовідносини взагалі врегульовані виключно кримінальним процесуальним законодавством України (т. 1, а.с. 92-97).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 січня 2022 року.

10 січня 2022 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні до 24 січня 2022 року у зв`язку із закінченням процесуального часу.

24 січня 2022 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні до 01 лютого 2022 року за клопотанням позивача для надання додаткових доказів.

01 лютого 2022 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні до 23 березня 2022 року у зв`язку із закінченням процесуального часу.

Ураховуючи, що Верховною Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії в Україну, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п. 1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року № 5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні.

Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року № 11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Справу призначено до судового розгляду на 15 червня 2022 року.

15 червня 2022 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні до 02 серпня 2022 року для надання позивачеві можливістю скористуватись правом виступу в судових дебатах.

02 серпня 2022 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 26 вересня 2022 року у зв`язку з неявкою позивача.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить провести судове засідання без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Представники Сумської обласної прокуратури Вортоломей І.Г., Головного управління Національної поліції в Сумській області Бабченко І.О., Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області Тютюнник Т.В. в задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 грудня 2012 року за заявою ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 175 КК України за № 0000108 щодо порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці керівництвом ТОВ «Укрвтормет-Союз» (т. 1, а.с. 10).

Постановою заступника начальника відділення СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Горового В.М. від 27 грудня 2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000108 від 10 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КК України (кримінальне провадження № 0000108, том 1, а.с. 214-218).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2014 року скасовано постанову заступника начальника відділення СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Горового В.М. про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2013 року, внесеного до ЄРДР №0000108 від 10 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України (кримінальне провадження № 0000108, том 1, а.с. 261, цивільна справа № 591/6453/21, т. 2, а.с. 230).

Постановою слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Рекун Я.С. від 19 травня 2014 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000108 від 10 грудня 2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КК України (кримінальне провадження № 0000108, том 1, а.с. 268-271).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 липня 2014 року скасовано постанову слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області Рекун Я.С. від 19 травня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000108 (кримінальне провадження № 0000108, том 1, а.с. 278, цивільна справа № 591/6453/21, т. 2, а.с. 231).

17 липня 2014 року Сумським МВ МВС України в Сумській області за заявою позивача внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 358 КК України щодо підробки документів, вчинених директором ТОВ «Укрвтормет-Союз» Султангалієвим Р.Р., заступниками директора товариства Смілим І.К., ОСОБА_4 та юристами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 10).

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Сумській області Москалика О.М. від 22 липня 2019 року перекваліфіковано кримінальне провадження, внесене 10 грудня 2012 року до ЄРДР за №0000108 з ч. 1 ст. 175 на ч. 2 ст. 172 КК України (кримінальне провадження № 0000108, том 5, а.с. 77-78).

Постановою ст. слідчого СУ ГУНП в Сумській області Москалика О.М. від 22 липня 2019 року закрито кримінальне провадження, внесене 10 грудня 2012 року до ЄРДР за №0000108 в частині, що стосується кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п.2 ч. 1 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб і працівників ТОВ «Укрвтормет-Союз» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (кримінальне провадження № 0000108, том 5, а.с. 79-81, цивільна справа № 591/6453/21, т. 2, а.с. 234-236).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 26 травня 2021 року скасовано постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області Москалика О.М. про закриття кримінального провадження № 0000108 від 22 липня 2019 року за ч. 1 ст. 358 КК України (т. 1, а.с. 12-14).

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 0000108 вбачається, що за період часу з грудня 2012 року по травень 2021 року позивач неодноразово звертався до Сумського МВ УМВС України в Сумській області, ГУНП в Сумській області, Окружної прокуратури міста Суми із заявами та скаргами щодо вчинення порушень під час проведення розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 і щодо активізації розслідування, з приводу чого прокурором неодноразово надавалися письмові вказівки дізнавачу щодо вчинення процесуальних дій (т. 1, а.с. 22-23, 24-25, 26, т. 2, а.с. 42, 43-46, 49, 55-56, 57-59, 60-61, 62-63, 75, 76, 79, 82, 105-106, 107, 240-241в, 242а-242в).

Судом встановлено, що в межах кримінального провадження № 0000108 не було виконано вказівок прокурора у вигляді здійснення необхідних слідчих дій, станом на 26 вересня 2022 року не повідомлено нікому про підозру, а досудове розслідування, яке було розпочате 10 грудня 2012 року, досі триває.

Крім того, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2019 року зобов`язано прокурора вищого рівня прокуратури Сумської області Матвійчука В.А. виконати вимоги ст. 308 КПК України, розглянути скаргу ОСОБА_2 від 01 квітня 2019 року та надати йому відповідь (т. 2, а.с. 250).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2020 року частково задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_2 на бездіяльність старшого інспектора ВД Сумського ВП Чайки В.О., яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк. Зобов`язано старшого інспектора ВД Сумського ВП Чайку В.О. розглянути в порядку ст. 220 КПК України клопотання потерпілого ОСОБА_2 від 14.09.2020 та 15.12.2020 у кримінальному провадженні № 0000108 від 10.12.2012 та повідомити його про результати розгляду клопотання (т. 2, а.с. 243в).

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Судом встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000108 з грудня 2012 року і на день ухвалення судового рішення досудове розслідування не завершене, про підозру нікому не повідомлено. Неодноразові вказівки прокурора та процесуальних керівників дізнавачем не виконані. Судами неодноразово приймалися рішення про скасування постанов про закриття кримінального провадження.

На думку суду, у кримінальному провадженні від 10 грудня 2012 року № 0000108 саме систематичне винесення протиправних постанов слідчим про закриття кримінального провадження вказує на халатність органу слідства.

При цьому, у зв`язку з неефективним та надміру довготривалим проведенням досудового розслідування, а саме з 2012 року, позивач витрачав чимало часу на оскарження протиправних постанов слідчого, ініціювання проведення слідчих дій, перебував у стані постійного дискомфорту, невизначеності від неналежного досудового розслідування та відсутності кінцевого результату за висновками розслідування, розчарування у правдивості державних органів та вкладення немало часу для захисту своїх прав у вищестоящих органах та у суді.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати щоденну діяльність, підриву репутації тощо, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 461/5201/19, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Судом встановлено обставини щодо надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 з грудня 2012 року, і на день ухвалення судового рішення розслідування не завершене; судами неодноразово приймалися рішення про скасування постанов про закриття вказаного кримінального провадження.

На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що систематичність наведених дій та надмірна тривалість кримінального провадження здатні призвести до моральних страждань позивача, тому доводи позовної заяви про заподіяння позивачу моральної шкоди заслуговують на увагу суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Тому з урахуванням установлених судом обставин справи, зважаючи на вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 10000 грн компенсації моральної шкоди з Державного бюджету України.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди шляхом списання казначейством коштів із рахунку Державного бюджету, суд зауважує наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з ДКСУ шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).

Таким чином, кошти підлягають стягненню з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди на відшкодування заборгованості по заробітній платі та за виконані роботи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду на відшкодування заборгованості по заробітній платі та за виконані ним роботи.

Питання відшкодування заборгованості по заробітній платі та за виконані ним роботи не відноситься до безпосередньої компетенції відповідача.

Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення статті 1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з частиною першою статті 1207 цього ж Кодексу шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі 916/1423/17.

Суду не надано будь-яких доказів того, що зазначені позивачем втрати є майновою шкодою, спричиненою внаслідок протиправних дій чи бездіяльності відповідача, а відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Отже, у задоволенні цієї частини позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.

Позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір». Суд вирішуючи питання про судові витрати, керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 142, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Сумська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Сумській області, місцезнаходження: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23, .

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, місцезнаходження: м. Суми, вул. Воскресенська, 7, .

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Суддя А.С. Северинова