Номер провадження: 22-ц/813/7037/22
Справа № 947/7279/22
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

особа дії/бездіяльність якої оскаржуються Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

заінтересована особа відповідач Акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

заінтересована особа відповідач ТОВ «Сігма Транс»,

заінтересована особа відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2022 року у складі судді Калашнікової О.І.,

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання бездіяльності Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) незаконною та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арештів, суб`єкт оскарження: Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), інші учасники справи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ТОВ «Сігма Транс», ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2022 року скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арештів, накладених на майно ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №35627000 та №39269416. Зобов`язано Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арештів з майна ОСОБА_1 , що були накладені у виконавчих провадженнях №35627000 та №39269416:

- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 35627000 від 04.12.2012 Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 13362395;

- постановою б/н від 07.08.2013 Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, об`єкт обтяження все нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 2299733.

Не погодившись з ухвалою суду, Перший Київський відділ державної виконавчої служби ОМУЮ подав до суду апеляційну скаргу та просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні скарги відмовити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що арешти майна, що належить ОСОБА_1 накладені 04.12.2012, 07.08.2013 постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 35627000, 39269416, накладені державними виконавцями на підстави у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України № 606-ХІV, тому скасуванню не підлягають. Вищезазначені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими накладено арешт на майно ОСОБА_1 боржником не оскаржені. Державні виконавці Першого Київського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ при винесенні постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, правомірно не вирішили питання про припинення чинності арешту майна скаржника, оскільки чинність арешту в даному випадку не припиняється. Звертає увагу суд на те, що підтвердити виконання боржником вимог виконавчого документа у повному обсязі чи частково може лише стягувач. Станом на 18.02.2022 та в подальшому повідомлень від стягувана щодо виконання боржником вимог вищевказаних виконавчих документів до відділу не надходило, та будь-яких підтверджуючих документів боржником про сплату боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не надано. Таким чином, особа, дії якої оскаржуються, при відмові у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , діяла у відповідності до норм чинного законодавства. Першою інстанцію не обґрунтовано не прийняття аргументів, які наводилися відповідачем та не надано їм правову оцінку, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Оскільки в своїй заяві ОСОБА_1 просила відповідь видати їй на руки, 18.02.2022 за вих. № 9457 їй була підготовлена письмова відповідь на її заяву, однак до теперішнього часу позивачка до Відділу за відповіддю не з`явилась. Таким чином, Перший Київський відділ державної виконавчої служби ОМУЮ свій обов`язок щодо надання відповіді на звернення ОСОБА_1 виконав та 18.02.2022 надав відповідь за вих. № 9457. Забезпечення реального виконання рішення до повного його виконання не є втручанням у вільне володіння, користування та розпорядження майном з боку державних виконавців, а є їх обов`язком та змушує боржників виконувати судові рішення, обов`язковість виконання яких закріплена Конституцією України. Суд застосовуючи норми ЦПК України необ`єктивно обмежився процесуальними нормами, не надавши оцінку нормам Закону України «Про виконавче провадження», які прямо регулюють наявні правовідносини. Крім того, судом не визначено, які саме норми чинного законодавства, в тому числі Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404 VIII, порушені не зняттям арешту з майна скаржника.

Представник відділу ДВС та заінтересовані особи в судове засідання 22.11.2022 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно частин 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №35627000, відкрите на підставі виконавчого листа №2-258/08, виданого Київським районним судом м. Одеси 09.02.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСибБанк».

04.12.2012 в ході вчинення виконавчих дій заступником начальника відділу Дмитренко О.Ю. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Обтяження внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 13362395.

20.06.2013заступником начальника відділу Дмитренко О.Ю. на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, матеріали виконавчого провадження передано на зберігання до архіву.

07.08.2013 головним державним виконавцем відділу Дмитренко О.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39269416 з виконання виконавчого листа №2-258/08, виданого Київським районним судом м. Одеси від 09.02.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСибБанк» грошової суми в розмірі 2554664,39 грн.

07.08.2013 головним державним виконавцем відділу Стояновим Р.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 2299733.

25.11.2013 заступником начальника відділу Дмитренко О.Ю. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, матеріали виконавчого провадження передано на зберігання до архіву.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву виходив з того, що з моменту закінчення виконавчих проваджень №35627000 та №39269416 пройшло більше восьми років, тобто строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначені ЗУ «Про виконавче провадження», як в редакції, яка діяла на момент закінчення виконавчих проваджень, так і в редакції, яка діє на цей час, в будь-якому випадку сплинув. Факт обтяження власності ОСОБА_1 є втручанням у вільне володіння, користування та розпорядження майном, які захищені Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону. Відсутність відкритих виконавчих проваджень та сплив трьох років після їх закінчення свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арештів майна ОСОБА_1 .

Проте апеляційний суд не погоджується з зазначеними висновками суду з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень, зокрема є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч. 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Отже, вказаною нормою не передбачено зняття арешту у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки провадження не є закінченим, а тому й не звільняє боржника від обов`язку виконати рішення суду, а відповідно і від негативних наслідків, передбачених Законом, за його невиконання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для зняття арешту у виконавчих провадженнях 35627000, 39269416 відкритих відносно боржника ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією і Законом, а отже, судом першої інстанції не вірно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини справи.

Слід також зазначити, що станом на час звернення до державного виконавця з заявою про зняття арештів набрав чинності ЗУ «Про виконавче провадження» 1404-VIII, за приписами ст. 59 якого встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частина 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначає випадки зняття арешту та не містить такої підстави як повернення виконавчого документа стягувачу.

Інших підстав, передбачених законом які б надавали право державному виконавцю зняти арешт скаржником не наведено.

Станом на час звернення з заявою відомостей які б свідчили про повне виконання рішення суду, за яким проводиться стягнення відносно боржника ОСОБА_1 , державному виконавцю надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 роз`яснено, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо зобов`язання державного виконавця вчинити дії щодо зняття арешту з майна боржника, слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, а висновки суду базуються на неповному та необ`єктивному вивченню матеріалів справи та виконавчого провадження, а також помилкового правового обґрунтування положень Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2022 року скасувати, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2022 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) незаконною та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арештів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) судові витрати в розмір 2481 грн.

Повний текст складений 30.12.2022

Головуючий:

Судді: