Провадження № 22-ц/4808/849/22
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Бородовським С.О. 5 травня 2022 року у м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 01.05.2019 року інспектором роти №2 взводу УПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Курій В.Б. було складено постанову серії ДП18 №037667 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та стягнуто 255 гривень штрафу за те, що позивач, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зупинку по вул. Січових Стрільців, 35 в зоні дії дорожнього знаку 3.34, внаслідок чого порушила п. 8.4 (в) ПДР України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.03.2021 року, яке набрало законної сили, вказану постанову скасовано, справу про відповідне адміністративне правопорушення закрито.

Однак у результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивачу завдано моральну шкоду, що полягала у постійних душевних хвилюваннях, втраті звичного життєвого режиму, стражданнях через порушення звичних життєвих зв`язків, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема доводити в судовому порядку неправомірність дій працівників поліції, свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Крім того в обґрунтування завдання моральної шкоди зазначила, що працівники поліції під час складання постанови вели себе некоректно, що підтверджується відеозаписом з матеріалів справ №344/8236/19, в зухвалій формі повідомили про здійснення зупинки, не цікавились її причиною. Вважає, що їхня манера поведінки не відповідала посадовій інструкції та принижувала її честь та гідність.

Менш, ніж за тиждень до події позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в обласному кардіологічному диспансері, оскільки була госпіталізована до лікарні в період з 15 квітня до 26 квітня 2019 року, що підтверджується медичною карткою амбулаторного стаціонарного хворого. Тому їй протипоказано будь-які хвилювання та нервовий стрес. Згідно анамнезу хвороби вона страждає на серцево-судинні захворювання та пережила інфаркт. Для підтримки роботи серця, перебуває на амбулаторному щоденному медикаментозному лікуванні.

Також вказала, що є людиною похилого віку, пенсіонером, будь-які стресові ситуації негативно впливають на її стан здоров`я, а притягнення її до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке вона не вчиняла, спричинило їй значний дискомфорт, душевні страждання та емоційне пригнічення. Крім того вона додатково витрачала свої сили, намагаючись досудово врегулювати спір та захистити свої права, однак патрульною поліцією ігнорувались її законні вимоги про скасування постанови, що підтверджується листом від 08.05.2019 року та залишено її скаргу без задоволення.

Таким чином позивач оцінює розмір завданої їй моральної шкоди у сумі 15000 грн. Вважає, що такий є співмірним у даній справі в силу вчинення незаконного рішення органом державної влади, зокрема, поліцією, на яку покладено завдання захищати права та інтереси громадян, а натомість вчинено щодо неї протиправні дії та складено постанову про адміністративне правопорушення, яке фактично нею скоєно не було.

Просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 15000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 5 травня 2022 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Зокрема, апелянт не погоджується із висновком суду про те, що нею не доведено будь-якого обґрунтованого розрахунку завданої моральної шкоди. Зазначає, що вона була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником поліції безпідставно, тому наявні правові підстави для відшкодування завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1167, 1174 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що у результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності їй було завдано моральну шкоду, що полягала у душевних хвилюваннях.

Стверджує, що наявність моральної шкоди доведено нею у позовній заяві, де чітко зазначено які моральні страждання та у зв`язку з чим вона понесла і чим обґрунтовується розмір моральної шкоди.

На думку апелянта судом не враховано, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. А посилання суду першої інстанції на те, що за змістом рішення Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2021 року постанову відповідача скасовано саме з підстави незазначення доказів та вичерпання засобів до збирання доказів, неспростування відповідачем доводів позивача, невиконання обов`язку за змістом принципу змагальності адміністративного процесу, не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди. Закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини, що відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 р. у справі №532/1243/16-ц.

Просить рішення Івано-Франківського міського суду від 5 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач - Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю останньої.

Учасники справи у засідання апеляційного суду не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Апелянт подала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутності.

З огляду на наведене, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.05.2019 року інспектором роти №2 взводу Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Курій В.Б. складено постанову серії ДП18 №037667 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та стягнуто 255 гривень штрафу за те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зупинку по вул. Січових Стрільців, 35 в зоні дії дорожнього знаку 3.34, внаслідок чого порушила п. 8.4 (в) ПДР України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2021 року у справі №344/8236/19, яке набрало законної сили, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції про скасування постанови. Скасовано постанову інспектора роти №2 взводу УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Курій В.Б. серії ДП18 №037667 від 01.05.2019 року, справу про відповідне адміністративне правопорушення закрито (а.с. 9-13).

Відмовляючи в задоволенні позову у справі, що переглядається, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві відсутній будь-який обґрунтований розрахунок вимог позивача до кожного з відповідачів. У прохальній частині позову міститься прохання про стягнення грошових коштів саме з Державної казначейської служби України, яка втім не здійснювала жодних дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не порушувала будь-які її права, не заподіяла моральну шкоду. При цьому саме позивач зазначила в позові кілька відповідачів та не обґрунтувала, які безпосередні дії кожного з них порушують її права, які форма, вид і розмір відповідальності кожного з них. Позов також не подано за солідарними вимогами та не обґрунтовано відповідні підстави солідарної або часткової відповідальності. В прохальній частині позову відсутні будь-які вимоги до юридичної особи, яка б належала до органу поліції. Крім того, за змістом рішення Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2021 року, таке ухвалено не з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, як це припускає позивач, а зазначено, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не мало правових підстав, оскільки нею ж визнано, що вчинено фактичну дію щодо зупинення транспортного засобу в забороненому для цього місці проїзної частини. Таким чином, позовні вимоги в цій справі є недоведеними, отже позов не підлягає задоволенню.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи - поліцейського інспектора роти №2 взводу УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Курій В.Б. під час зупинення та складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 122 КУпАП.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вищезазначених норм права правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно вимог пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 даного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 20.12.2021 року у справі №215/7147/20 (провадження №61-14357св21), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

В постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18) зазначено, що підставою для відшкодування шкоди може бути закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Так як, це не спростовує того, що такими діями особі завдано моральної шкоди, оскільки в такому разі особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2021 року у справі №344/8236/19, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції про скасування постанови задоволено. Скасовано постанову інспектора роти №2 взводу УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Курій В.Б. серії ДП18 №037667 від 01.05.2019 року, справу про відповідне адміністративне правопорушення закрито (а.с. 9-13).

Таким чином даним судовим рішенням встановлено неправомірність дій посадової особи інспектора роти №2 взводу УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Курій В.Б. Крім того, як вбачається з даної справи, справу про адміністративне правопорушення закрито саме у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Тому суд апеляційної інстанції вважає, що наявні передбачені законом підстави для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Визначаючи розмір завданої незаконними діями працівника поліції моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини адміністративної справи, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок неправомірного притягнення її до адміністративної відповідальності, а саме: втратою звичного життєвого режиму, стражданнями через порушення звичних життєвих зв`язків, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема необхідністю доводити в судовому порядку неправомірність дій працівників поліції, свою невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення, та виходячи із засад розумності, виваженості, дійшов висновку про стягнення такої в розмірі 1000,00 грн.

Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено також у постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 року у справі №6-501цс17 та в постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №638/6944/16-ц (провадження №61-2986св18), від 06.02.2019 року у справі №199/6713/14-ц (провадження №61-18697св18), від 22.05.2019 року у справі №686/20012/18 (провадження №61-3491св19).

Однак, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказані норми права, правові висновки Верховного Суду та обставини даної справи не врахував, та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

При цьому твердження місцевого суду про те, що позивачем зазначено кілька відповідачів, однак не обґрунтовано форму, вид і розмір відповідальності кожного з них, як і не обґрунтовано підстави їх солідарної або часткової відповідальності, а у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення коштів з Державної казначейської служби України, яка не здійснювала жодних дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є безпідставними з огляду на наведені вище норми права, якими визначений порядок відповідальності за шкоду, завдану громадянинові рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 5 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 липня 2022 року.