КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8279/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання непрацездатної матері, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року у справі

№752/15284/18 ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи стягнення від 25.07.2018 року і довічно.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2020 вказане рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року залишено без змін.

20 серпня 2021 Голосіївським відділом державної виконавчої служби у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66555277 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів).

Проте, вважає розмір стягуваних аліментів недостатнім, оскільки вона (позивачка) є особою похилого віку, живе виключно за рахунок пенсії, яка є також недостатньою для забезпечення її проживання та лікування, так як вона має численні проблеми зі здоров`ям. Окрім доньки ОСОБА_2 позивачка інших дітей немає.

За наведених складних життєвих обставин позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року у справі №752/15284/18 у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів), та визначити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання рішенням суду законної сили та продовжувати довічно.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що пенсії ОСОБА_1 , яка становить близько 2 000 грн, та тих аліментів, що примусово стягуються з доньки їй не вистачає на лікування, харчування та оплату за житло. У зв`язку зі зростанням цін в країні позивачка фактично залишилася без засобів на існування, а тому змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року.

Вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні вказав на те, що матеріальний стан відповідача з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів значно погіршився, про що начебто свідчить довідка ПШ «Афіни» №АФ-00000017 №АФ000000001 від 18.01.2022 року.

Вважає, що відповідачка, будучи фактично в змові з директором ПШ «Афіни», навмисно приховує свої реальні доходи, щоб мінімізувати розмір аліментів, що стягуються на користь позивачки примусово в судовому порядку.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що первісно аліменти присуджено в частці 1/10 від доходу відповідачки. Як наслідок через те, що відповідачка приховує свої реальні доходи, місячний розмір аліментів, що отримує позивачка, є меншим.

З цієї ситуації, що склалася, виходить, що саме директор ПШ «Афіни» своїми довідками про доходи визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, а не суд, з урахуванням всіх обставин справи.

Зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачка послалася на начебто законне рішення судді Голосіївського районного суду м. Києва, яким було вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь позивачки у розмірі 1/10 частки від її доходу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що позивачем зазначено, що вона перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, розмір пенсії складає приблизно 2 000 грн, однак довідки пенсійного фонду, чи іншого документу на підтвердження зазначеного не надано та не долучено до позовної заяви чи апеляційної скарги, що унеможливлює перевірити реальний розмір пенсії позивачки.

Крім того, позивачкою не надано суду доказів того, що вона не отримує інших доходів або державної соціальної допомоги, субсидії тощо, не надано довідки про доходи членів сім`ї позивачки, а саме її чоловіка, який відповідно до апеляційної скарги також є пенсіонером та отримує пенсію.

Посилання позивачки на різке погіршення стану здоров`я, наявність таких хвороб як гіпертонія, хвороба серця, постійні нервування, недоїдання, стреси, головні болі, болі в серці, задишку та погіршення сну не підтверджені доказами. Наведений хворобливий стан на думку відповідачки позивач має в силу її віку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації запровадженням військового стану, проведенням бойових дій на території України в тому числі і в Київській області та м.Києві у відповідачки та її родини погіршилося матеріальне становище та понизилися доходи. Виникла заборгованість з оплати комунальних послуг.

Вказує, що станом на даний час ОСОБА_2 працює адміністратором в Приватній школі «Афіни», заробітна плата якої за останній рік, від 01.09.2021 року до 31.08.2022 року складає всього 41 985 грн 85 коп. відповідно до довідки №АФ000000011 від 13.09.2022 року.

Також вважає за необхідне зазначити, що у відповідачки є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 . На даний час ОСОБА_3 навчається в Київській державній академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені ОСОБА_4 . Вартість навчання за перший семестр складає 12 000 грн., і син перебуває на її утриманні.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що вона не може реально користуватись своєю часткою у квартирі, а відповідачка чинить їй для цього всілякі перешкоди, постійно змінює замки від вхідних дверей квартири, вчиняє сварки, то вони фактично вказують, що між сторонами існує спір щодо майна, а саме - квартири, але дана обставина не є підставою для збільшення розміру стягнутих судом аліментів та не стосується даної справи.

Беручи до уваги вищевикладене зазначає, що суд першої інстанції 26 травня 2022 року дійшов обґрунтованого висновку відносно відсутності підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання непрацездатної матері.

Вказує, що матеріальний стан позивачки не погіршився, а матеріальний стан відповідачки навпаки не покращився, що не дає підстав для збільшення розміру призначених аліментів на утримання непрацездатної матері, а тому рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

За вимогами ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що після ухвалення рішення у позивачки погіршився стан здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у додаткових витратах на лікування та догляд за нею, позивачкою суду не надано. Натомість, матеріальний стан відповідача з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів значно погіршився, про що свідчать надані довідки ПШ «Афіни»

№ АФ-00000017 та №АФ000000001 від 18.01.2022 року.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року у справі №752/15284/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи стягнення від 25.07.2018 року і довічно. Постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2020 року вказане рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року залишено без змін.

Встановлено, що 20 серпня 2021 року Голосіївським відділом державної виконавчої служби у м.Києві було винисено постанову про відкриття виконавчого провадження №66555277 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів).

Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в ст.51 Конституції України.

За ч.1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч.1 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатних батьків вимогами СК України не передбачено.

Відповідно до ст.203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Також, положеннями ст.206 СК України встановлено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Проте, позивачем заявлені вимоги саме про збільшення розміру стягуваних аліментів і відсутні уточнення позовних вимог.

Щодо посилань позивачки на ст.192 СК України, то суд вірно вважав їх безпідставними, оскільки вказана норма права регулює правовідносини за зобов`язаннями батьків утримувати неповнолітніх дітей і до спірних правовідносини не може бути застосована (Глава 15 СК України - Обов`язок матері, батька утримати дитину та його виконання).

За ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, дійшов вірного висновку, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів того, що після ухвалення рішення у позивачки погіршився стан здоров`я, внаслідок чого у неї виникла необхідність у додаткових витратах на лікування та догляд за нею.

Також, суд вірно взяв до уваги той факт, що матеріальний стан відповідачки з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів значно погіршився, про що свідчать надані довідки ПШ «Афіни» №АФ-00000017 та №АФ000000001 від 18.01.2022 року.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: