Справа № 183/1486/19
№ 2/183/143/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

розглянувши, у відкритому судовому засідання, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

за участю:

позивача ОСОБА_4 ,

представника позивача адвоката Кондрашина К.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Щербини С.В.,-

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третьою особою ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 106-108), просила визнати житловий будинок за АДРЕСА_1 , з надвірними побудовами та спорудами, що знаходяться на земельній ділянці держфонду (кадастровий номер :04:006:0083), спільною сумісною власністю подружжя.

Позов обґрунтований тим, що сторони 24.10.1998 року зареєстрували шлюб. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До реєстрації шлюбу, відповідачеві, у встановленому законом порядку, на підставі розпорядження Новомосковської міської адміністрації від 25.02.1993 року за № 238, для здійснення будівництва та обслуговування житлового будинку, була відведена земельна ділянка площею 600 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

01.06.1993 року ОСОБА_2 отримав дозвіл на виконання будівельних робіт, строк закінчення будівництва був встановлений у 1996 році.

Позивач наполягає на тому, що на момент реєстрації шлюбу, на означеній земельній ділянці відповідачем був збудований 2-поверховий житловий будинок з цегли під дахом з шиферу, а також встановлена огорожа.

Протягом трьох років після реєстрації шлюбу, сторони проживали у будинку батьків відповідача, однак при цьому подружжя продовжувало виконувати будівельні роботи, а саме: частина житлових приміщень приведена для готовності для проживання (частково оштукатурені стіни та стеля, поклеєні шпалери, глиняна підлога накрита ДСП та пофарбована, оздоблена плінтусами, збудований ганок, виготовлені та встановлені вікна, підвіконня, виготовлені та встановлені вхідні та міжкімнатні двері, також був розроблений проект на підключення будинку до газової мережі, до будинку проведений газ, встановлено газовий лічильник, газову плиту, котел, проведена система опалення по будинку та встановлені металеві батареї, проведена електрична мережа до будинку, встановлені розетки та вимикачі, прибори освітлення.

Після проведення цих робіт подружжя вселилося у цей будинок, продовжували будівництво та поліпшення усього будинку.

Крім того, в період шлюбу, подружжям була збудована прибудова а, яка складається з приміщень кухні 1-4, 1-5 та ванної 1-6, ними було збудовано 2 крильця (бетонне та металеве), навіси Г та Б, альтанка, зроблене замощення двору, у будинку перероблено дах, а саме демонтовано шифер, встановлено металопрофіль, будинок був утеплений, для сина була зроблена кімната, підлога була вкрита лінолеумом, ковроліном, реконструйована система опалення, змінено металеві батареї на біметалеві радіатори, додатково встановлена сантехніка (ванна, раковина, змішувачі, встановлене опалення, проведено водовідведення). У прибудованій кухні зроблені поли, вкриті лінолеумом, стіни всередині оздоблені гіпсокартоном, поклеєні шпалери, проведено електричну мережу та встановлено розетки, вмикачі та люстра, двері, витяжка над плитою, підключена пральна машинка, проведена кабельна мережа для телевізору, підключено водопровід, зроблене опалення. Двір був огороджений від садової ділянки парканом, впродовж двору встановлена металева конструкція для винограду, дороблені приміщення для господарства.

12.01.2000 року ОСОБА_2 продав незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 75% з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - своїй матері ОСОБА_3 .

Саме в цьому договорі визначена вартість будинку, яка співпадає з інвентаризаційною вартістю та становила 30771 грн. (за підрахунками позивача, згідно офіційного курсу долара на той час, це становило 5747,29 доларів США). Оскільки протягом судового розгляду не можливо було встановити вартість житлового будинку на момент реєстрації шлюбу, позивач пропонує визначити вартість незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 75% станом на момент укладення договору купівлі-продажу, тобто на 12 січня 2000 року, що є найбільш наближеною датою до момент реєстрації шлюбу.

24.12.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 75% з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що не зважаючи на укладення зазначених договорів між відповідачем та третьою особою, починаючи з 2001 року вона разом з чоловіком та дитиною проживали у цьому будинку, за спільні кошти продовжували будівництво будинку, його поліпшення, тощо.

Шлюб між подружжям був розірваний 27 березня 2017 року.

Експертним шляхом було встановлено вартість незвершеного будівництвом будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Така вартість становила 646064 грн., що за підрахунками позивача складає 23739, 46 доларів США.

Отже, позивач просить визнати зазначений вище будинок об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки його вартість протягом подружнього життя, внаслідок внесення спільний грошових та трудових витрат, значно збільшилася (з 5747,29 доларів США до 23793,46 доларів США).

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, надала пояснення щодо обставин, викладених у позові, детально розповіла про роботи, виконані подружжям у будинку, що були направлені на його поліпшення. На всі ці поліпшення вони витрачали весь свій спільний сімейний бюджет, протягом подружнього життя, вони працювали, всі кошти витрачалися на будівництво будинку, який до цього часу не завершений будівництвом, а саме не виконані внутрішні роботи.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, наполягав на тому, що будинок будувався ним виключно за рахунок коштів його батьків, з будівельних матеріалів, які були придбані його батьками до укладення шлюбу з ОСОБА_1 .. Саме тому у 2001 році ним було прийнято рішення укласти договір купівлі-продажу з його матір`ю, саме батьки продовжували будівельні роботи за власні кошти. У 2013 році матір подарувала йому незавершений будівництвом будинок і всі роботи у ньому він виконував за власні кошти, оскільки у подружжя ніколи не було спільного сімейного бюджету, який би вони витрачали на будівництво будинку. Його колишня дружина свою заробітну плату витрачала виключно на власні потреби, не несла ніякий витрат на утримання будинку, тощо.

Третя особа в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення про те, що за спільні кошти зі своїм чоловіком, ще до укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вони купували будівельні матеріали для будівництва житлового будинку на земельній ділянці, що була відведена ОСОБА_2 . На момент реєстрації шлюбу будинок був побудований з цегли та накритий шифером, проведені інші будівельні роботи. Деякий час подружжя ОСОБА_6 дійсно проживала у третьої особи, і вона була обізнана про те, що подружжя не мало спільних коштів для будівництва будинку, її невістка всі кошти витрачала виключно на власні потреби, не приймала участі у будівництві будинку. ОСОБА_3 протягом розгляду справи наполягала на тому, що будинок належить виключно її синові, здебільшого збудований з матеріалів, який належав їй, а всі поліпшення у будинку виконані за рахунок коштів, що отримував її син ОСОБА_2 та за рахунок коштів, що вона разом з чоловіком надавала своєму синові.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_7 надав суду показання про те, що після укладення шлюбу між його дочкою та ОСОБА_2 , він як батько, теж приймав участь у будівництві будинку для молодого подружжя, допомагав накривати кришу, допомагав грошима, кошти передавав своїй дочці для придбання будівельних матеріалів.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_8 надав показання про те, що він теж приймав участь у будівництві житлового будинку, що належить його братові. Всі матеріали для будівництва будинку були закуплені його батьками задовго до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , кошти на будівництво будинку витрачав лише його брат та його батьки, позивач ніякої участі у будівництві не приймала.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися у зареєстрованому шлюбі в період з 24 жовтня 1998 року по 10 квітня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с.7) та копія рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, що набрало законної сили 10 квітня 2017 року (а.с.122-123).

На підставі рішення Новомосковської міської адміністрації № 238 від 25 лютого 1993 року ОСОБА_2 надана земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміром 600 кв.м., для будівництва житлового будинку. Строк закінчення будівництва лютий 1996 року (а.с. 9).

На підставі цього ж рішення головним архітектором Новомосковської міської адміністрацію Масенку Євгенію Анатолійовичу надано дозвіл на виробництво робіт на означеній вище земельній ділянці (а.с. 10).

Станом на жовтень 1999 року на зазначеній земельній ділянці був збудований житловий будинок готовністю 75% , площею 125,9 кв.м., підвал, оглядова яма, а також побудований цоколь під літню кухню площею 21,5 кв.м., колодязь, ворота, хвіртка, ворота, огорожа, площа земельної ділянки домоволодіння становила 1010 кв.м., інвентаризаційна вартість домоволодіння становила 30771 грн., про що свідчить технічний паспорт, виготовлений Новомосковським БТІ (ас.с. 12-17).

12 січня 2000 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 76,5% , з надвірними побудовами та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці держфонду, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж будинку було вчинено за 30771 грн., що становить інвентаризаційну вартість, визначену у технічному паспорті, договір посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Шевченко Г.В., зареєстровано в реєстрі за № 110 (а.с. 26).

24 грудня 2013 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 76,5 кв.м., з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці держфонду площе. 0,0600 га, кадастровий номер :04:006:0083. Ринкова вартість об`єкту становить 134779 гривень (а.с. 27-28).

Виходячи з технічного паспорту, виготовленого 24.12.2013 року, домоволодіння за АДРЕСА_1 складалося з житлового будинку, загальною площею 125,9 кв.м., прибудови площею 23,1 кв.м., підвалу, тераси, оглядової ями, двох ґанків, навісу, вбиральні, навісу, альтанки, колодязю, замощення, воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3, воріт № 4, хвіртки №5, огорожі №6, хвіртки №7, огорожі № 8 (а.с. 18-24).

Ринкова вартість незавершеного будівництвом будинку за АДРЕСА_1 станом на момент прийняття рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами становить 646064 грн., про що свідчить висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 524/525-200 від 05.04.2021 року (а.с. 87-95).

Аналіз поданих доказів, свідчить про те, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 набув право особистої власності на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 76,5%, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці держфонду, яке вибуло з його власності, на підставі відповідного договору купівлі-продажу, 12.12.2000 року.

Це ж домоволодіння незвершене будівництвом, готовністю 76,5% перейшло у його особисту власність, на підставі відповідного договору дарування, 24.12.2013 року.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Так, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Істотність збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному конкретному випадку, тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги, тобто на позивача ОСОБА_1 .

Суду, не надано жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування збільшення вартості спірного будинку внаслідок праці позивачки та вкладення коштів саме в поліпшення майна, що являється особистою власністю відповідача.

Так, позивач наполягає на тому, що спірне домоволодіння на момент його відчуження у січні 2000 року вже мало ознаки майна, що набуло статусу спільної сумісної власності подружжя, внаслідок його створення за рахунок коштів подружжя, однак при цьому договір купівлі-продажу нерухомого майна позивачем не оскаржував ся.

При даруванні майна ОСОБА_3 у 2013 році, це ж домоволодіння, хоча і складало 76,5 % готовності, однак його технічні характеристики, побудови та споруди мали відмінності від створеного майна у 2000 році.

Позивач у позові наполягає на тому, що з 1998 року це майно перебувало у особистій власності відповідача, і значно збільшилося у своїй вартості, внаслідок спільних затрат, протягом подружнього життя.

Між тим, значний проміжок часу, а саме з 12 січня 2000 року по 24 жовтня 2013 року це домоволодіння перебувало у власності ОСОБА_3 , що унеможливлює застосування судом того порівняльного підходу щодо визначення вартості майна, на якому позивач наполягала протягом всього судового розгляду справи.

Навіть, починаючи з 24.10.2013 року по день розірвання шлюбу, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про правову природу збільшення вартості будинку до 646064 грн., не надано доказів, яким шляхом збільшилася ця вартість, способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

В свою чергу, експерт, проводячи експертизу протягом розгляду справи, у даному випадку використав аналіз ринку нерухомості, та не маючи можливості здійснити огляд об`єкту нерухомості, на той час, провів оцінку по технічній характеристиці, проаналізувавши ринок продажів аналогічних за функціональним використанням об`єктів та в районах наближених та схожих за привабливістю до об`єкта оцінки з визначенням середньої вартості 1кв.м. житлових будинків.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.