Справа № 604/838/22
Провадження № 2-о/604/44/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в сел. Підволочиськ цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Скориківська територіальна громада (Скориківська сільська рада), про встановлення факту належності документів, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кулеба І.І., звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності ОСОБА_2 правовстановлюючих документів: державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №664902, виданого 14 березня 2001 року Лисичинською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 ; заповіту складеного у Лисичинській сільській раді 06 квітня 2000 року за №16, від імені ОСОБА_2 , на ім`я ОСОБА_1 .

У судове засідання заявник ОСОБА_1 , та адвокат Кулеба І.І., будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не прибули, подали заяву з проханням справу слухати за їх відсутності, заявлені вимоги просять задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Скориківської територіальної громади (Скориківської сільської ради) в судове засідання не прибув, про дату і час розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Представник подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, враховуючи заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд дійшов висновку, що заява ґрунтується на встановлених законом підставах з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частина друга ст. 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що 04 квітня 2005 року Лисичинською сільською радою було видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 .

У своїй заяві представник заявника адвокат Кулеба І.І. зазначає, що ОСОБА_1 маючи намір в установленому законом порядку оформити свої спадкові права після смерті дідуся, в процесі підготовки документів виявила, що у свідоцтві про смерть спадкодавця та у правовстановлюючому документі на земельну ділянку і заповіті виявлено розбіжності. Так, у свідоцтві про смерть померлий вказаний як « ОСОБА_2 », а у державному акті на земельну ділянку та у заповіті він вказаний як « ОСОБА_2 ».

Той факт, що ОСОБА_2 , якому видано державний акт та від імені якого складено заповіт і померлий ОСОБА_2 це одна і таж сама особа підтверджується заявами двох свідків його сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких вони вказали, що добре знали покійного та стверджують, що всі сусіди завжди кликали його іменем « ОСОБА_5 », а по-батькові « ОСОБА_6 ». При цьому ОСОБА_2 неодноразово розказував, що у документах, що стосуються його особи та майна присутні розбіжності, в одних документах він вказаний як « ОСОБА_6 », а в інших як « ОСОБА_7 ».

Відповідно до витягів з Державного кадастру №НВ-022 від 10 лютого 2022 року та №НВ-022 від 31 січня 2022 року, дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3376 га та 0,1284 га, що розташовані на території села Лисичинці, належать ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №664902, виданого 14 березня 2001 року.

Враховуючи неможливість виправлення помилки в позасудовому порядку, а також те, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів відповідатиме інтересам заявника, забезпечить реалізацію її законних прав, суд дійшов до переконання, що заяву слід задовольнити та встановити факт належності померлому правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: заповіту, складеного 06 квітня 2000 року за №16, та державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №664902, виданого 14 березня 2001 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3-5, 10, 19, 247, 263-265, 259, 293, 294, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Скориківська територіальна громада (Скориківська сільська рада), про встановлення факту належності документів, - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-заповіту, складеного 06 квітня 2000 року за №16 у Лисичинській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області, від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 ;

-державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №664902, виданого 14 березня 2001 року Лисичинською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Б. Сидорак