Справа № 2-2803/06 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1107/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 2-2803/06

Провадження № 22ц/811/1107/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова, постановлену у м. Львові 5 квітня 2022 року у складі судді Теслюка Ю.Д., у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ),-

встановив:

12 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася із скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Нагорняка І.Р. від 12 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2803, виданого Сихівським районним судом м. Львова 25 березня 2010 року, про стягнення із ОСОБА_4 на її ( ОСОБА_2 ) користь аліментів на дитину (ВП №38345403). В обґрунтування скарги посилається на те, що 25 березня 2010 року Сихівським районним судом м. Львова видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення суду по справі №2-2803 від 25 травня 2006 року про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 квітня 2006 року, до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що дублікат поданий до державної виконавчої служби на виконання. 7 червня 2013 року державним виконавцем ДВС Деснянського РУЮ Клименком О.О. відкрито ВП №38345403. Зазначає, що постановою державного виконавця від 5 серпня 2013 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника. 22 лютого 2018 року старший державний виконавець Гомон Ю.С. прийняла постанову про передачу виконавчого провадження у зв`язку із звільненням боржника з роботи до Сихівського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, де зазначено, що заборгованість слід нараховувати з 8 квітня 2014 року, згідно даних місцевості. Зазначає, що 12 березня 2018 року заступник начальника Сихівського ВДВС Рудницька М.О. прийняла до виконання це виконавче провадження, однак 20 березня 2018 року винесла постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження до Деснянського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, звідки вони і надійшли, оскільки у матеріалах виконавчого провадження відсутній розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на дату завершення. У постанові про передачу також не було вказано суму заборгованості, що унеможливлює подальше виконання. У зв`язку з наведеним, виконавче провадження повернуто для приведення у відповідність до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень та проведення розрахунку заборгованості. Матеріали виконавчого провадження перебували у Деснянському ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві близько року, однак після її ( ОСОБА_2 ) неодноразових скарг, постановою заступника начальника Рудковською О.В. від 1 квітня 2019 року скасовано постанову про передачу виконавчого документа/провадження від 3 травня 2018 року. Постановою державного виконавця Деснянського ВДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві Васильченка М.М. від 1 квітня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника, який працює у ТзОВ «Транспортна компанія «САТ» м. Київ у розмірі 50%, з яких: 25% до виплати загальної суми боргу 187 118,48 грн. та 25% згідно виконавчого листа. У даній постанові державний виконавець зазначив загальну суму боргу за виконавчим документом - 187 118,48 грн. 24 листопада 2020 року державним виконавцем Деснянського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві Вегерою О.Д. прийнято постанову про передачу виконавчого документа у ВП №38345403 до Сихівського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів), де було зазначено про заборгованість боржника щодо сплати аліментів - 187 118,48 грн. Вказує, що 22 грудня 2020 року головним державним виконавцем Сихівського ВДВС у м. Львові Дзвоник М.В. винесено постанову про прийняття ВП №38345403 з примусового виконання виконавчого листа №2-2803, а також прийнято постанову про передачу даного виконавчого провадження до Деснянського районного ВДВС у м. Києві Центрального МУЮ (м. Київ), оскільки при передачі матеріалів виконавчого провадження не дотримано Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: не пронумеровано виконавче провадження без опису документів такого, а також відсутні постанови про встановлення тимчасових обмежень боржника, виходячи із сукупного розміру заборгованості зі сплати аліментів. Зазначає, що 29 грудня 2020 року державним виконавцем Деснянського районного ВДВС у м. Києві Центрального МУМЮ (м. Київ) Федорченком Р.А. прийнято ВП №38345403, на його вимогу стягувачем надано реквізити карткового рахунку для перерахування стягнутих з боржника сум. В ході виконання судового рішення різними державними виконавцями вказаного відділу державної виконавчої служби змінювались суми заборгованості, незважаючи на те, що жодних коштів на її користь стягнуто не було. Розмір заборгованості 187 118,48 грн., зменшився до 144 821,91 грн., а надалі і до 90 138,94 грн. 23 червня 2021 року прийнято постанову про передачу виконавчого провадження до Сихівського ВДВС у м. Львові Західного МУМЮ (м. Львів), а 22 липня 2021 року прийнято постанову про передачу виконавчого провадження до ВДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального МУ (м. Івано-Франківськ). 11 серпня 2021 року державним виконавцем вказаного відділу ВДВС прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження, однак 12 жовтня 2021 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Нагорняком І.Р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з мотивів, що виконавчий документ виконано у повному обсязі, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Стверджує, що не отримувала жодних коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментах, не погоджується з такою постановою, яка їй не була скерована до відома; про її існування стало відомо 28 вересня 2021 року. У зв`язку з наведеним, вона направила начальнику Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) скаргу щодо прийняття заходів до відповідальних працівників за виконання виконавчого листа. У відповідь на таку скаргу, вона отримала відмову, а 4 листопада 2021 року отримала постанову від 12 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження. Зазначає, що ОСОБА_4 є боржником, а вона стягувачем не тільки у цьому виконавчому провадженні, зокрема наявні ще такі відкриті виконавчі провадження: стягнення заборгованості на навчання сина до досягнення ним 23 років; стягнення інфляційних втрат та 3% річних по стягненню додаткових витрат; стягнення заборгованості за комунальні послуги в порядку регресу. Також у 2019 році завершено виконавче провадження про стягнення додаткових витрат на утримання сина. А тому, при розрахунку заборгованості у даному виконавчому провадженні, необхідно було державним виконавцям брати до уваги сплачені боржником суми, де чітко зазначено призначення платежу - аліменти на дитину до досягнення нею 18 років. Із врахуванням того, що заборгованість по невиплаті аліментів існує, борг не погашений, а державний виконавець ухиляється від проведення розрахунку заборгованості у відповідності до вимог виконавчого документа, вважає, що слід визнати такі дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 5 квітня 2022 рокускаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Нагорняка І.Р. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 12 жовтня 2021 року у ВП №38345403. Скасовано постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Нагорняка І.Р. від 12 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2803, виданого Сихівським районним судом м.Львова 25 березня 2010 року, про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину (ВП №38345403).

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_4 . Вважає її незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.Вказує, що впродовж 2014-2019 років він регулярно сплачував аліменти на сина ОСОБА_5 шляхом поштових переказів на ім`я ОСОБА_2 , внаслідок чого сума сплачених аліментів склала 69 200 грн., відтак боржник звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження. Зазначає, що державним виконавцем помилково внесено до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 червня 2021 року аліменти, нараховані за період з квітня 2006 року по квітень 2013 року на загальну суму 25 072,09 грн., які він сплатив в межах виконавчого провадження 36688224, закінченого 26 квітня 2013 року, на підставі постанови державного виконавця Сихівського ВДВС у м. Львові Лавришин М.М., у якій вказано, що заборгованості зі сплати аліментів станом на 26 квітня 2013 року немає. Вважає, що зважаючи на фактичне виконання боржником в повному обсязі зобов`язань, а саме: сплати аліментів на підставі виконавчого листа №2-2803/06, державним виконавцем правомірно закінчено виконавче провадження постановою від 21 жовтня 2021 року. Вважає скаргу ОСОБА_2 безпідставною, а обставини, на які посилається заявник необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обо`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, чинним законодавством України передбачена процедура їх примусового виконання.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а ЦПК України визначено ознаки обов`язковості судових рішень.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1, ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 травня 2006 року у справі №2-2803/06 частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 13 квітня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду по справі №2-2803 від 25 травня 2006 року Сихівським районним судом м. Львова 25 березня 2010 року було видано стягувачу ОСОБА_2 дублікат виконавчого листа, який нею пред`явлено до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Клименка О.О. органу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції від 7 червня 2013 року відкрито виконавче провадження №38345403 з виконання виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м. Львова 25 березня 2010 року.

З 7 червня 2013 року по 21 жовтня 2021 року дане виконавче провадження перебувало на виконанні у декількох відділах державної виконавчої служби за місцем праці та проживання боржника ОСОБА_4 , зокрема у Деснянському районному відділі ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Сихівському ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та Відділі ДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постановою державного виконавця Відділу ДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Нагорняка І.Р. від 12 жовтня 2021 року у ВП №38345403 виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №2-2803, виданого Сихівським районним судом м. Львова 25 березня 2010 року, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із виконанням виконавчого документа в повному обсязі та відсутністю заборгованості по аліментах.

Обґрунтовуючи цю скаргу, стягувач ОСОБА_2 зазначала, що підстави для закриття виконавчого провадження відсутні, оскільки коштів від боржника у даному виконавчому провадженні вона не отримувала, заборгованість у такому наявна, а розрахунок заборгованості, який був проведений державним виконавцем Нагорняком І.Р., є неправомірним, оскільки здійснений з 2013 року, а не із 2006 року.

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеним старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу ДВС у місті Києві Шавель О.В., загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 станом на 2 квітня 2018 року за період з квітня 2006 по квітень 2018 року становить 187 118,48 грн.

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Деснянського районного відділу ДВС у місті Києві ОСОБА_7 загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 станом на 22 квітня 2021 року за період з квітня 2013 по квітень 2021 року становить 144 821,91 грн.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №38345403 від 10 червня 2020 року державного виконавця Деснянського відділу ДВС у м. Києві Ю.А.Пічкур, загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 станом на 10 червня 2021 року за період з квітня 2013 року по травень 2021 року становить 155 682, 66 грн.

Згідно із матеріалами виконавчого провадження, боржник ОСОБА_4 18 травня 2021 року звернувся до державного виконавця із заявою про встановлення дійсного розрахунку заборгованості у ВП № 38345403.

Розглянувши подану боржником заяву та надані до неї довідки з Пенсійного фонду України, державним виконавцем Деснянського ВДВС Пічкур Ю.А. здійснено новий розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість боржника по аліментах становить 90 138,94 грн. за період 3 квітня 2006 по квітень 2018 року.

Згідно із розрахунком заборгованості із сплати аліментів державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_8 загальний розмір заборгованості ОСОБА_4 станом на 1 липня 2021 року за період з травня 2013 року по травень 2019 року становить 65 294,31 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі : 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Всупереч вищенаведеній нормі, державні виконавці не повідомляли стягувача ОСОБА_2 про проведення перерахунку заборгованості на підставі заяви боржника, копію нових розрахунків заборгованості їй не було скеровано на її адресу, відтак вона була позбавлена у передбачений законом порядок оскаржити такі, будучи стороною виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження 38345403, 8 жовтня 2021 року представник боржника Т.Парфан звернувся до державного виконавця із заявою, у якій просив закінчити виконавче провадження, виключити відомості про ОСОБА_4 з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. До вказаної заяви долучено реєстр платіжних квитанцій та квитанції про сплату коштів боржником на рахунок стягувача через відділення «Укрпошти» за період з липня 2014 року по травень 2019 року.

Суд першої інстанції встановив, що із вищезазначених квитанцій неможливо встановити хто відправник коштів, хто отримувач, не зазначено призначення платежу (номер виконавчого провадження), а також не на усіх платіжних документах проглядається сума сплати та дата операції. На вказаних документах наявні дописи ручкою, однак не вказано ким такі дописи вчинені.

Всупереч вищенаведеному, державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Нагорняк І.Р. взяв до уваги вказані платіжні документи, зарахував такі у сплату заборгованості по аліментах у вказаному виконавчому провадженні на загальну суму 69 200 грн., не перевіривши чи отримала вказані кошти ОСОБА_2 та чи дійсно сплата коштів була саме на виконання рішення у вказаному виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_4 є сторонами інших виконавчих проваджень, згідно з якими боржник зобов`язаний був сплачувати та сплачує кошти на рахунок стягувача. Зокрема, ВП №5761885 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з 4 квітня 2018 року, на час навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років; ВП №6630859 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості зі сплати комунальних послуг в порядку регресу в сумі 8 706 грн. та 384,20 грн. судового збору; ВП №38344576 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину ОСОБА_5 в розмірі по 200 грн., починаючи з 13 квітня 2006 року і до досягнення повноліття; ВП №66308148 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат у зв`язку з простроченням оплати додаткових витрат на утримання дитини та 3% річних на загальну суму 8 072,72 грн.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №38345403 від 12 жовтня 2021 року, повно та всебічно не дослідив та не перевірив отримання стягувачем коштів у рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів, однобічно прийняв до уваги долучені боржником квитанції про сплату боргу та прийшов до передчасного висновку про закриття виконавчого провадження у зв`язку із сплатою заборгованості у повному обсязі. Відтак, дії державного виконавця щодо винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження слід визнати неправомірними та скасувати вказану постанову.

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

25 жовтня 2022 року представник заявника адвокат Прімєрова Н.Г. подала заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі №753/23491/16-ц навів правовий висновок, згідно якого при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Встановлено, що правнича допомога заявнику ОСОБА_2 надавалась адвокатом Прімєровою Н.Г. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 15 жовтня 2015 року ЛВ №000279, видане Радою адвокатів Львівської області) на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 листопада 2021 року та додаткової угоди до договору від 10 листопада 2021 року.

До поданої заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник заявника подала суду: договір про надання правової допомоги №б/н від 10 листопада 2021 року, додаткову угоду до договору №б/н від 10 листопада 2021 року, ордер про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 №112607 від 31 січня 2022 року, а також акт приймання-передачі до договору від 20 жовтня 2022 року.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що заяву належить задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки така допомога їй була необхідна та доцільна, а її розмір є спів мірним із наданим обсягом послуг адвокатом.

Керуючись: ст.ст. 141, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 5 квітня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 8 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді