Справа №472/116/22 Головуючий у 1-й інстанції Кучерявенко С. С.
Провадження № 22ц/812/884/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана від його імені

адвокатом Венделем Олегом Михайловичем

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Кучерявенко С. С. в залі суду в смт Веселинове Миколаївської області о 10 годині 44 хвилині із складанням його повного тексту 8 серпня 2022 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів,

У С Т А Н О В И Л А:

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті з нього відповідно до рішення суду від 3 грудня 2015 року у розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно до 1/8 частини щомісячно, посилаючись на те, що він має на утриманні, окрім доньки, хвору мати та рідну неповнолітню сестру, не має постійного місця роботи, внаслідок чого перебуває на обліку в центрі зайнятості, де буде отримувати допомогу близько 1 000 грн, та в подальшому не буде мати можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від доходу.

Відзиву на позову заяву відповідачкою не надано.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не наведено достатньо підстав для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на неповнолітню дитину, внаслідок погіршення його майнового стану.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вендель О. М., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, помилкову оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про задоволення його позову.

На його думку суд першої інстанції не врахував наявність на утриманні позивача матері, що хворіє, його неповнолітньої сестри, яка потрібує допомоги, та втрату ним роботи, і як наслідок відсутність у нього достатнього доходу, який дав би можливість сплачувати аліменти у визначеному за рішенням суду розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 10 жовтня 2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 грудня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2015 року і до її повноліття (а.с.13).

За змістом судового рішення вбачається, що на час присудження аліментів їх платник ОСОБА_1 працював вантажником та отримував постійну заробітну плату.

У самому судовому рішенні відсутнє посилання на наявність у платника аліментів матері та неповнолітньої сестри, яких мав ОСОБА_1 на момент його ухвалення, а відтак, з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та до моменту звернення з цим позовом родинний стан платника не змінився. При тому зміна чи втрата роботи матері, яка є працездатною, та не відноситься до осіб похилого віку, не може бути одночасним запобіжником для зміни матеріального стану платника аліментів.

Тому доводи апелянта за цих обставин не ґрунтуються на законі, а надана ним оцінка судом першої інстанції відповідає нормам матеріального права, які регулюють встановлені ним правовідносини.

Крім того, обґрунтовуючи своє звернення до суду, позивач ОСОБА_1 посилався на факт втрати ним роботи та неможливості сплати аліментів у встановленому судом розмірі, що приводить до виникнення боргів з їх сплати.

Дійсно, втрата роботи може свідчить про зміну матеріального стану позивача, але не є безумовним підтвердження погіршення його майнового стану з можливості сплати аліментів у тому розмірі, який є по факту мінімальним та встановленим на одну дитину, оскільки передбачає можливість його стягнення у безспірному порядку (стаття 183 СК України).

Надання позивачем довідок щодо отриманих ним на протязі тривалого часу доходів свідчать про те, що незалежно від наявності чи відсутності у нього роботи та постійного доходу, у платника ОСОБА_1 мала місце заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки, внаслідок чого, на думку колегії суддів, ці обставини, які встановлені у даній справі, не є взаємопов`язаними (а.с.15-25).

Також за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 липня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для дитини у віці 6-18 років в розмірі 2 744 грн, від розміру якого 50% складає 1 372 грн, з подальшим збільшення його розміру, починаючи з 1 грудня 2022 року.

Отже, посилання позивача на розмір можливо отриманого ним доходу у наступному, та прохання до зменшення розміру аліментів на доньку, призведе до порушення прав дитини, та неможливості її гармонійного розвитку в зрівнянні з однолітками.

Тому, на переконання колегії суддів, підстав для неможливості позивача, як особі працездатного віку, сплачувати аліменти, розмір яких встановлений у частці від його доходу, який є одночасно розумним та справедливим, - не встановлено.

За такого, суд першої інстанції проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів і задоволення позову, при цьому правильно посилався на відсутність доказів такої зміни матеріального стану та нерозумність і невідповідність вимогам закону розміру запропонованих позивачем аліментів.

Враховуючи викладене, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, як того вимагають статті 367, 375 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, та перерозподілу витрат.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені адвокатом Венделем Олегом Михайловичем, залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дати складення повного судового рішення, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова