Провадження №2/521/204/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Жезняк Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . На час смерті померлому належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . З метою отримання спадщини, як спадкоємець першої черги, позивач звернулася з заявою до приватного нотаріуса, на підставі чого була заведена спадкова справа. Однак, за результатом звернення їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку з тим, що в інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено правовстановлюючих документів у вигляді угод, затверджених на біржі. Іншої форми захисту прав спадкоємця, окрім визнання права власності на спадкове майно позивач немає, оскільки не є стороною договору купівлі продажу спірної квартири та не може звертатися до суду із питанням визнання угоди дійсною. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідач позов не визнав та подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якій просила визнати причину пропуску подання ОСОБА_2 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її батька ОСОБА_4 і її матері ОСОБА_5 , та причини прийняття спадщини, поважними. Також, визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 .

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що після смерті її батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої входила Ѕ частина спірної квартири. Спадкоємцями першої черги були вона, як донька померлого, ОСОБА_3 , як син померлого, та ОСОБА_5 , як дружина померлого. Однак, жодний з них спадщину не прийняв. В подальшому померла ОСОБА_5 , після якої відкрилася спадщина на іншу половину (частку) спірної квартири, спадкоємцями першої черги на яку були позивач за зустрічним позовом та ОСОБА_3 . В свою чергу ОСОБА_3 до нотаріальної контори з відповідною заявою не звертався, тому спадщину не прийняв.

ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак, отримала лист про те, що необхідно звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до майна померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України у шість місяців. Також було отримано лист нотаріуса про те, що нотаріусом не може бути заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , оскільки пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

На теперішній час, на думку позивача за зустрічним позовом, вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на спірне майно, яке залишилося після смерті її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, вона звернулася з зустрічною позовною заявою до дружини ОСОБА_3 (спадкоємця першої черги за законом після спадкодавців) ОСОБА_1 .

Позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом разом з представником адвокатом Горбачовою Н.В. приймали участь у судовому засіданні, свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, у задоволені зустрічних позовної заяви просили відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Кравченко О.М. також приймав участь у судовому засіданні, у задоволені первинного позову просив відмовити, а вимоги за зустрічним позовом задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні пояснив, що не просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини, а вказує, що ця вимога в позові викладена їм не вірно, оскільки він просить вважати ОСОБА_2 такою, що прийняла спадщину, тому й вказав про поважність причин пропуску строку. Пояснив, що не вважає це зміною позовних вимог, оскільки в позові не просить про визначення додаткового строку.

Вислухавши думку учасників по справі, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені первинного позову та зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується про що свідчить копія свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №5418, виданого 04.06.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина, у вигляді Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги до майна померлого були його дружина ОСОБА_5 , його син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ). Як встановлено матеріалами справи, спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на день смерті спадкодавця постійно проживали з ним, що підтверджується довідкою №2904 від 22.11.2012 року, відомостями №П1-144053-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщені станом на 03.06.2012 року, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину по ј частки вищевказаної квартири.

Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подіється до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги, з відповідною заявою до нотаріальної контори у встановлений законом строк не звернулась, разом зі спадкодавцем не проживала,тобто, спадщину після смерті батька не прийняла.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №6858, виданого 13.07.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. На час смерті ОСОБА_5 належала на праві власності за договором купівлі продажу від 24.10.1997 року Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також ј частина вказаної квартири належала як спадщина після смерті чоловіка.

Після відкриття спадщини, спадкоємцями першої черги до майна померлої були її син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_2 . Син померлої постійно проживав разом з нею до моменту смерті, що підтверджується довідкою №901 від 18.04.2013 року, довідкою №553 від 21.03.2019 року, відомостями №1П-144018-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 12.07.2013 року, а тому вважається таким що прийняв спадщину. Інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 спадщину не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця з ним не проживала та до нотаріальної кантори з відповідними заявами у встановлений законом строк не звернулась. Таким чином, ОСОБА_3 прийняв спадщину у вигляді ѕ часток спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.05.2019 року, серії НОМЕР_3 , актовий запис №5121, виданого Одеським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. На праві власності померлому належала спірна квартира, однак, свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків він не отримав.

Позивач по справі є дружиною померлого, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 25.02.2014 року, серії НОМЕР_4 , актовий запис №274, виданого Відділом державної РАЦС у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Як спадкоємець першої черги до майна померлого, ОСОБА_1 звернулася у встановлений законом строк, 28.09.2019 року, із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Корой І.Ф., якою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 .

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 будучи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 у передбачений законом строк - 28.09.2019 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка, який в свою чергу будучи зареєстрованим разом з батьками у квартирі АДРЕСА_2 на час смерті кожного з батьків, прийняв спадщину, що в розумінні п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Тому суд приходить до висновку, що не отримання ОСОБА_3 за життя свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків не позбавило його, як спадкоємця, що фактично прийняв спадщину, право на спадщину. На час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним у квартирі АДРЕСА_2 проживала його дружина ОСОБА_1 , яка продовжує проживати в цій квартирі і на даний час.

В процесі розгляду справи, судом було винесено ухвалу витребування спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 . На виконання даної ухвали було отримано копію спадкової справи №7/2019. У матеріалах отриманої спадкової справи наявна заява ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . В даній заяві, крім іншого, ОСОБА_1 вказує, що крім неї є інші спадкоємці за законом першої черги син померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування у разі відсутності заповіту одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу, тобто, спадкування здійснюється за законом почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Таким чином, спадкування майна ОСОБА_3 здійснюється за законом почергово. До першої черги спадкоємців належать дитина спадкодавця ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_1 .

Зі змісту гл. 87 ЦК України випливає, що для здійснення права на спадкування спадкоємці мають прийняти спадщину. Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 , будучи на день смерті батька неповнолітньою особою, прийняв спадщину, так як був неповнолітнім, та не подав заяву про відмову від спадщини. Зазначені обставини регулюються, а значить встановлюються ч.ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України.

Виходячи із обставин встановлених по даній справі, спадкоємців першої черги до майна померлого двоє, а відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні ; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Цивільно-процесуальне законодавство відокремлює два види процесуальної категорії відповідача, вказуючи, що відповідач може бути належним і неналежним. Зі змісту ст. 4 і ч. 2 ст. 51 ЦПК України судом виводиться поняття неналежного відповідача, яким є особа, яка не повинна відповідати за позовом, тому що вона не порушувала, не не визнавала або не оспорювала прав, свобод чи законних інтересів позивача.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 року у справі №759/3515/19 викладені наступні висновки щодо застосування норм права стосовно категорій належного і неналежного відповідача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є визнання права власності в порядку спадкування за законом. Задоволення позову, як і відмова в його задоволенні, не буде вирішенням питання про права, та (або) обов`язки ОСОБА_2 , тому що наявний спадкоємець, який прийняв спадщину в установленому законом порядку неповнолітній син спадкодавця, претендує на спірну частку спадщини.

Тому ОСОБА_2 визнається судом неналежним відповідачем у справі, зазначаючи, що належним відповідачем є ОСОБА_7 .

Незважаючи на ті обставини, що позивачу було відомо про наявність іншого спадкоємця першої черги, про що нею ж було зазначено у заяві про прийняття спадщини, нею не було заявлено клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, в порядку передбаченому ч.ч. 1 і 2 ст. 51 ЦПК України.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.07.2020 року у справі № 759/3515/19).

Зазначені норми права національного законодавства, на переконання суду, не суперечать і відповідають Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в тому числі Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На переконання суду, виходячи з цих вимог, вирішення питання щодо права на майно особи, позбавлення такої особи майна можливо в судовому порядку лише за участі такої особи у судовому процесі в якості відповідача.

На підставі зазначеного, суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовляє.

Що стосується вимог за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд вважає зазначити наступне.

Позивач за зустрічним позовом вказує про те, що вона є спадкоємицею після смерті її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на спадкове майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Писаренко Є.С. із заявами про прийняття спадщини, але нотаріус відповів про те (лист №63/01-16 від 28.02.2020 року), що необхідно звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що заявником пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, у шість місяців. Також була надано відповідь (лист №62/01-16 від 28.02.2020 року), що нотаріусом не може бути заведена спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що з метою визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з відповідним позовом. Рішенням суду від 20.08.2020 року у справі за №521/12007/20 позов був задоволений та визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батьків. Дане рішення було оскаржено ОСОБА_1 та постановою Одеського апеляційного суду від 25.05.2021 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення скасовано, позовну заяву ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини залишено без задоволення.

Також від ОСОБА_2 було звернення до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, який було задоволено рішенням суду від 29.10.2020 року по справі за №521/15236/20. На дане рішення також було подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка постановою суду від 25.05.2021 року була задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без задоволення.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою, стверджує, що ОСОБА_3 , який є її рідним братом, не прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки ним не було отримано свідоцтва про право на спадщину за законом. А його проживання з спадкоємцями на час відкриття спадщини носить формальний характер, так як він був зареєстрований за одною адресою з спадкодавцями, однак фактично проживав за іншою адресою. На підтвердження даних обставин було заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_10 , яке було задоволено та свідка допитано у судовому засіданні.

До наданих свідком ОСОБА_10 пояснень у судовому засіданні про те, що ОСОБА_3 за життя зрідка мешкав разом з батьками за адресою реєстрації, суд ставиться критично, оскільки вони носять сугубо оціночне значення, а будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач за зустрічним позовом, до суду не надано та під час розгляду справи встановлено не було. Це також було спростовано показами іншого свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_3 мешкав разом з батьками до моменту їх смерті.

Крім цього, слід зазначити, що представник відповідача, та позивача за зустрічним позовом відповідно, у судовому засіданні зауважив, що вимогою його довірительці в рамках зустрічної позовної заяви є визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Питання щодо визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини перед судом не ставилося, оскільки, на думку представника, дане питання було вирішено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2020 року по справі №521/12007/20.

Однак, суд категорично не може погодитися з твердженнями представника, оскільки дане рішення було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 25.05.2021 року, а тому усі визначені в ньому обставини не можуть братися до уваги у разі визначення прав та свобод осіб, відносно яких було ухвалене та вподальшому скасоване рішення суду.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 1 статтею 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України визначено якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 було пропущено строк на прийняття спадщини після смерті її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідями нотаріуса, а рішення, яким їй було визначено додатковий строк для подачі заяви, скасовано постановою суду апеляційної інстанції.

Отже у ОСОБА_2 відсутні будь які підстави для прийняття спадщини після смерті батьків, оскільки спадщина була прийнята ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалам справи.

Враховуючи, що представником позивача за зустрічним позовом фактично було заявлено лише вимогу про визнання права власності в порядку спадкування, без визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При тому, що такі вимоги і не можуть бути заявлені в одному позові. В Постанові Пленуму Верхового Суду Украйни №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року зі змінами прописано, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78) в порядку, передбаченому статтями 235, 237, 239 ЦПК України в новій редакції.

Таким чином, посилаючись на викладені обставини та норми закону, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено тих фактів, на які вона посилається, хоча, відповідно до ст. 12, ч. 2 ст. 78, ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такі докази позивачами представлені не були, а тому суд відмовляє у задоволені позовів в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 76, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_6 ) про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 - відмовити.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Головуючий