_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/379/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2022

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», ТОВ «Інвестмент Корпорейшен», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Осіпов звернувся до суду з даним позовом 30.11.2021р. у якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів , укладених 24.07.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль, яким він» відступив ПАТ «ОКСІ БАНК» право вимоги за кредитним договором № 014/0014/82/62326 та договором іпотеки, і між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договором №014/0014/82/62326 укладений 08.12.2020р. між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», ТОВ «Інвестмент Корпорейшен», визнати недійсним договір відступлення прав від 26.07.2018р., укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за реєстровим №1365 та скасувати запис про проведення державної реєстрації іпотеки за ОСОБА_2 (номер запису 28113427) та запис про реєстрацію (перенесення) іпотеки (номер запису 28112427 від 21.09.2018р.).

Позов вмотивовано тим, що фінансова компанія не мала права відступити права вимоги за іпотечним договором фізичній особі та тим, що у порушення норми пункту 1 підпункту 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», АТ «Райффайзен Банк Аваль він» відступив ПАТ «ОКСІ БАНК», а в подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп» і ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» права вимоги за іпотечним договором, кредит по якому видавався у іноземній валюті.

ОСОБА_2 надав суду відзив у якому просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності. Також зазначив, що позивач є засновником і керівником ТОВ «Хілтонгруп», зареєстрованого 12 березня 2016 року, та керівником ТОВ «Сіті Драйв», зареєстрованого 23 грудня 2016 року, тому є суб`єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а відтак на нього не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Позивач у засідання не прибув подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

ТОВ ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» свого представника у судове засідання не направила.

У судове засідання представник ОСОБА_2 та ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» не явився, повідомлявся належним чином про час та місце проведення засідання, заяви про слухання справи у його відсутність до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2015 року по справі № 520/175/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0014/82/62326 від 07 серпня 2006 року в розмірі 469440,37 доларів США, що еквівалентно 3752236 (три мільйони сімсот п`ятдесят дві тисячі двісті тридцять шість гривень 87 копійок. Рішення набрало законної сили, видано виконавчі листи.

За договором про відступлення права вимоги від 24.07.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ПАТ «ОКСІ БАНК» право вимоги за кредитним договором № 014/0014/82/62326, укладеним 07.08.2006 року із ОСОБА_1 .

24.07.2018 року ПАТ «ОКСІ БАНК» відступив право вимоги за кредитним договором №014/0014/82/62326 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», на підставі договору про відступлення права вимоги.

26.07.2018 року на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 , право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0014/82/62326 було відступлено ОСОБА_2 .

За договором про розірвання договору відступлення прав вимоги № 26-07/18/1 від 26 липня 2018 року, який було укладено 08.12.2020 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 вирішили розірвати Договір відступлення прав вимоги з 08 грудня 2020 року.

08.12.2020 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» відступило TOB «ІНВЕСТМЕНТ КОРПОРЕЙШЕН» права вимоги за кредитним договором № 014/0014/82/62326, укладеним 07.08.2006 року із фізичною особою ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03.02.2021р. у справі № 520/175/14-ц замінено сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2015 у справі № 520/175/14-ц, його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТМЕНТ КОРПОРЕЙШЕН».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-який стадії процесу. За змістом статті 512 ЦК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на день укладення договорів факторингу), у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Положення частини 1 статті 1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.

Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (частина 1 статті 1083 ЦК України).

В обох договорах факторингу від 28 листопада 2014 року його сторони погодили, що фактор має право розпоряджатися правами вимоги на власний розсуд, у тому числі здійснювати наступне відступлення прав вимоги на користь третіх осіб за будь-яку ціну.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121III, в якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року № 231» від 6 лютого 2014 року № 352 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зі статей 1077 та 1079 ЦК України та частини 5 статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 того ж Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило, за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме: кредитор банк або інша фінансова установа.

Разом із тим суд вважає, що оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (частина 2 статті 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

Як убачається з встановлених судом обставин, із укладенням оспорюваного договору про відступлення права вимоги відбулася заміна кредитодавця (ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп»), який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ( ОСОБА_2 ), яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Фактично сторони спірних договорів уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права на вимогу іпотечного майна від банку до фізичної особи.

Крім того, відступлення прав за іпотечним договором ТОВ «Ф» могло вчинити лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) шляхом укладення договору факторингу, стороною якого ОСОБА_2 бути не міг.

При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

Державним реєстратором Рубан М.О. КП Новоселівської сільради «Регаонільне бюро державної реєстрації» здійснено запис про проведення державної реєстрації іпотеки за ОСОБА_2 (номер запису 28113427) та запис про реєстрацію (перенесення) іпотеки (номер запису 28112427 від 21.09.2018р.), та в це же день, без згоди власника квартири - позивача, зареєстрував за собою право власності на квартиру, яка належала ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.32).

За договором про розірвання договору відступлення прав вимоги № 26-07/18/1 від 26 липня 2018 року, який було укладено 08.12.2020 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 вирішили розірвати Договір відступлення прав вимоги з 08 грудня 2020 року.

08.12.2020 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» відступило TOB «ІНВЕСТМЕНТ КОРПОРЕЙШЕН» права вимоги за кредитним договором № 014/0014/82/62326, укладеним 07.08.2006 року із фізичною особою ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки договір відступлення прав вимоги за кредитним зобов`язанням позивача від 26.07.2018р. був укладений ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» на користь фізичної особи ОСОБА_2 у порушення положень частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, бо для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа, а ще й в подальшому був розірваний тими ж сторонами, та вимоги ст.24ч.1 Закону України «Про іпотеку» в частині одночасності здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням та відступлення прав за іпотечним договором, то оспорюваний договір відступлення прав вимоги за Договором іпотеки від 26 липня 2018 року укладений, повинний бути визнаний судом недійсним, а запис про проведення державної реєстрації іпотеки за ОСОБА_2 (номер запису 28113427) та запис про реєстрацію (перенесення) іпотеки (номер запису 28112427 від 21.09.2018р.) - скасований.

Крім цього, позивач просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів , укладених 24.07.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль, яким він» відступив ПАТ «ОКСІ БАНК» право вимоги за кредитним договором № 014/0014/82/62326 та договором іпотеки, і між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договором №014/0014/82/62326 укладений 08.12.2020р. між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінансгруп», ТОВ «Інвестмент Корпорейшен», на підставі договору про відступлення права вимоги, посилаючись на норми пункту 1 підпункту 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд зазначає, що Постановою Верховного Суду від 11.05.2022р. у справі № 520/17221/18 встановлено, що позивач ОСОБА_1 є засновником і керівником ТОВ «Хілтонгруп», зареєстрованого 12 березня 2016 року, та керівником ТОВ «Сіті Драйв», зареєстрованого 23 грудня 2016 року, тому є суб`єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а відтак на нього не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, враховуючи вимоги ст.82 ч.4-5 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім цього представник відповідачів ОСОБА_4 просив застосувати до позовних вимог наслідки спливу строку позовної давності, при цьому посилався на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 03.09.2019р., мотивуючи тим, що ОСОБА_5 було відомо про зміну іпотекодержателя ще 30.07.2018р.

Позивач запручував цю обставину, посилаючись на те, що копія оспорюваного договору про відступлення прав за Договором іпотеки від 26.07.2018р. була надіслана приватним нотаріусом Немм О.В. на вимогу суду лише у грудні 2018р. і тоді ж він отримав його копію.

Однак ОСОБА_4 суду не надав належним чином посвідчену копію даної ухвали. З копії позовної заяви (а.с.97) взагалі неможливо прочитати, коли позов було подано та коли позивач, буцімто, дізнався, на думку представника, про порушене право, отже суд вважає, що представником відповідачів, у порушення ст.81ч.1 ЦПК України, не доведено тих обставин на які він посилався як на підставу своїх заперечень, а отже суд відхиляє їх.

Керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір відступлення прав від 26.07.2018р., укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. за реєстровим №1365.

Скасувати запис про проведення державної реєстрації іпотеки за ОСОБА_2 (номер запису 28113427) та запис про реєстрацію (перенесення) іпотеки (номер запису 28112427 від 21.09.2018р.).

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.