Справа № 201/9360/21
Провадження № 2/201/631/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

14 вересня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернуся ОСОБА_3 з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 червня 2021 року між ним і ФОП ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу №2/06/21, відповідно якого відповідач взяла на себе зобов`язання поставити позивачу корпусні меблі модель «Кухонний гарнітур Лейден виробництва ТОВ «Торговий дім «Рода» в строк до 16 серпня 2021 року. Однак під час збірки кухонного гарнітуру позивачем було виявлено дефекти меблів і збирання було зупинене. Позивач вважає, що продані йому відповідачем меблі мають численні істотні недоліки, які не дозволяють належне використання кухонного гарнітуру за призначенням, які роблять гарнітур суттєво іншим, тому волів би захисту своїх майнових прав шляхом розірвання договору із відповідачем та стягнення сплачених за договором коштів. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду та просить розірвати укладений між ним і відповідачем договір та стягнути з відповідача кошти у розмірі 97037,00 грн. Окрім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 10000 грн моральної шкоди та всі судові витрати позивача по справі (а.с.1-3).

08 листопада 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають ні умовам Договору, ні нормам чинного законодавства та просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що монтаж кухні не відбувся саме з вини позивача, який відмовився надавати доступ до об`єкта. Вважає що позивачем не надано доказів наявності істотних недоліків кухонних меблів з вини відповідача, внаслідок чого позовні вимоги про розірвання договору та стягнення коштів не відповідають вимогам матеріального i процесуального права. Відповідач бажає виконати свої зобов`язання за Договором, однак цього не бажає позивач (а.с.41-43).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 вересня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. (а.с.29-30)

Ухвалою судді від 20 вересня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди було відкрито (а.с.31-32).

15 листопада 2021 року ухвалою судді було призначено проведення судової товарознавчої експертизи, а провадження у справі було зупинено (а.с.62-63).

06 липня 2022 року ухвалою судді провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди поновлено, у зв`язку із поверненням до суду цивільної справи з висновком експерта (а.с.89).

Представник позивача надала до суду заяву з проханням задовольнити позовні вимоги, в тому числі щодо відшкодування витрат позивача на правничу допомогу та стягнути з відповідача витрати, пов`язані з оплатою судової товарознавчої експертизи у розмірі 6006,40 грн. (а.с.100).

Представник відповідача надала суду заяви з проханням розглядати справу без її участі, відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати, пов`язані з оплатою судової товарознавчої експертизи у розмірі 7722,45 грн. (а.с.98,102).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтями 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 30 червня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 2/06/21, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов`язання поставити позивачу корпусні меблі модель «Кухонний гарнітур Лейден виробництва фабрики «Рода» в строк до 16 серпня 2021 року. Комплектність та параметри меблів зазначені у специфікації та проекті, які є додатками до договору. Вартість меблів 97 037,00 грн. Меблі були оплачені позивачем у повній відповідності до умов договору: 30.06.2021 р. в сумі 25000,00 грн, 02.08.2021 р. в сумі 6000,00 грн, 20.08.2021 р. в сумі 29000,00 грн, 28.08.2021 р. в сумі 37037,00 грн, всього в сумі 97037,00 грн.

21 серпня 2021 року відповідачем поставлений кухонний гарнітур в квартиру позивача по АДРЕСА_1 . Після збирання майже половини гарнітура працівниками відповідача позивачем виявлені численні дефекти меблів та збирання було зупинене.

28 серпня 2021 року позивач Укрпоштою направив відповідачу претензію, ретельно зазначив всі недоліки, вимагав забрати меблі та повернути сплачені за гарнітур кошти.

Представником відповідача зазначено, що лист з претензією, направлений позивачем не надходив на адресу відповідача, та підтверджує це роздруківкою з сайту Укрпошта, що наявна в матеріалах справи.

У свою чергу відповідач намагалася врегулювати конфлікт, двічі направляла на адресу позивача листи з пропозицією узгодити дату установки меблів та заміни тих деталей, які не влаштовують покупця, але на листи відповіді не отримала.

Представник відповідача також стверджує, що монтаж кухні не відбувся саме з вини позивача, який відмовився надавати доступ до об`єкту, підстав стверджувати, що відповідач порушив Закон України «Про захист прав споживачів» відсутні. Позивачем не надано доказів наявності істотних недоліків кухонних меблів з вини відповідача.

Окрім цього, в обґрунтування свого відзиву, представник відповідача зазначає, що правова природа предмету Договору комплекту кухонної меблі, має визначатися у відповідності до ст. 188 ЦК України, тобто якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ); правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі й складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Отже, придбаний за Договором комплект кухонних меблів є складною річчю, що включає речі, перераховані i зображені у Схематичних кресленнях до Договору, та всі комплектуючі, необхідні для навісу шафи кухні. Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі продажу товарів за зразками, поштою, а також у випадках, коли час укладення договору купівлі-продажу i час передачі товару споживачеві не збігаються, гарантійний строк обчислюється починаючи від дня передачі товару споживачеві, а якщо товар потребує спеціальної установки (підключення) чи складення - від дня їх здійснення, а якщо день передачі, установки (підключення) чи складення товару, а також передачі нерухомого майна встановити неможливо або якщо майна перебувало у споживача до укладення договору купівлі-продажу, - від дня укладення договору купівлі-продажу.

Тому, необхідною умовою для усунення недоліків є установка меблевого гарнітуру в цілому, як однієї речі, у цьому разі частина недоліків, які вказані в претензії самоусунуться, а інші - є такими, що можна усунути в строк передбачений Договором.

Правовідносини сторін спору урегульовано Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.678 Цивільного кодексу України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товар на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті (ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на наявність істотних недоліків у поставленому йому меблевому гарнітурі та відмову відповідача повернути сплачені позивачем кошти.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача наводив доводи про відсутність істотних недоліків у поставленому меблевому гарнітурі і відповідно відсутність підстав для розірвання договору та поверненню грошових коштів. При цьому, представник відповідача зазначає, що відповідач не заперечувала проти наявності недоліків у меблях. Намагаючись врегулювати конфлікт вона зверталася до позивача письмово з пропозицією узгодити дату остаточної установки меблів та заміни тих деталей, які його не влаштовують. Проте на вказані пропозиції відповідачка не отримала відповіді.

З метою доведення істотності недоліку у кухонному гарнітурі позивач звернувся до суду із клопотанням про проведення судової товарознавчої експертизи.

За результатами проведеної експертизи складено висновок експерта №6542-21 від 18 травня 2022 року. Огляд меблевого гарнітуру було проведено 06 травня 2022 року у присутності позивача ОСОБА_1 . Експертом зазначено, що досліджуваний кухонний гарнітур Лейден виробництва ТОВ «Торговий дім «Рода» встановлено в квартирі частково. Тому експертизу проведене лише по тим частинам кухонного гарнітуру, які встановлено на момент огляду.

В межах проведеної експертизи експерт ОСОБА_5 дійшла висновку, що кухонний гарнітур Лейден виробництва ТОВ «Торговий дім «Рода» має недоліки, а його використання за цільовим призначенням можливо лише у разі усунення цих недоліків. Однак в розумінні ст. 678 Цивільного кодексу України та п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» категорично сказати, що ці недоліки є істотними не виявляється за можливе.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад 14 календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Таким чином, для визнання недоліків товару істотними в наявності мають бути три обов`язкові ознаки та хоча б одна із факультативних ознак, які передбачені пунктами «а», «б» чи «в» п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи із вищевикладеного та проаналізувавши надані докази суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, які б мали стверджувально-категоричний висновок, що виготовлені та продані позивачеві меблі мають істотні недоліки, тобто такі недоліки, які взагалі не можуть бути усунуті чи роблять меблі суттєво іншими, ніж передбачено договором. Позивач самостійно відмовився від стовідсоткової установки меблів, яка йому була запропонована відповідачем, та під час проведення якої можливо було б виправлення виявлених дефектів. Рішення про розірвання договору та повернення коштів може бути прийняте лише в разі неможливості усунення недоліків.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що товар має істотні недоліки, а відтак підстав для застосування правових наслідків у вигляді розірвання договору купівлі-продажу та повернення коштів немає.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до положень п. 2 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно з п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до закону. Положеннями статті 16 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

У свою чергу відповідно до статті 711 Цивільного кодексу України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару неналежної якості, відшкодовується продавцем або виготовлювачем товару відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Законом України "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" № 3390-VI від 19.05.2011, яким внесені зміни в положення пункту 5 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів", що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект (п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

Отже, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть у зв`язку з придбанням товару неналежної якості. Таким чином, стягнення моральної шкоди на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» можливо лише у вказаному випадку.

Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів", а саме завдання небезпеки для життя і здоров`я позивача.

Окрім того, як на підставу стягнення моральної шкоди позивач посилається у позові на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що у разі задоволення вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки вимога позову про стягнення моральної шкоди є похідною від заявлених у позові вимог про розірвання договору та стягненні грошових коштів з відповідача, в задоволенні яких судом відмовлено, відсутні й підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що оскільки позовні вимоги не задоволені, то понесені позивачем витрати на правову допомогу при зверненні до суду з вказаним позовом у розмірі 10000 грн, стягненню з відповідача не підлягають.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача на його користь у зв`язку із відмовою у позовних вимогах.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн представником відповідача у відзиві на позовну заяву надано детальний розрахунок витрат на правничу правову допомогу, яку відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до позиції ВСУ, викладеній у постанові від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Суд, враховуючи те, що клопотання про зменшення витрат на правову допомогу позивачем не було заявлено, складність справи, тривалість її розгляду, кількість судових засідань у справі, з урахуванням критерію розумності та реальності розміру витрат, їх необхідності, дійшов висновку, що в даній конкретній справі дійсно відповідачем понесені витрати на правову допомогу, та їх розмір є співмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом.

Тому суд, керуючись принципами справедливості, розумності та об`єктивності вважає, що на користь відповідача з позивача слід стягнути 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Окрім цього, керуючись ч.2 ст.141 ЦПК України та враховуючи те, що відповідачем понесені витрати на проведення судової товарознавчої експертизи пропорційно заявленим питанням, в матеріалах справи наявна квитанції про оплату відповідачем проведення експертизи у розмірі 7722,45 грн, а також приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмір 7722,45 грн.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 137, 141, 262-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 понесені нею витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмір 7722 (сім тисяч сімсот двадцять дві) грн. 45 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев