Справа № 344/4476/21
Провадження № 2/344/448/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника Виконавчого комітету Яшан В.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву Об`єднання співвласників будинку «Оселя на Січових Стрільців» до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що на земельний ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок, власником якого є ОСББ «Оселя на Січових Стрільців», що підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, статутом. З квітня 2020 року на сусідній ділянці яка розташована по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , по межі ділянки позивача розпочато будівництво будинку на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 261100000:06:003:0198. Однак, наявність даного будівництва порушує права мешканців будинку АДРЕСА_1 , які об`єднані в ОСББ «Оселя на Січових Стрільців», оскільки вказане будівництво проводиться з істотними порушеннями будівельних норм, пожежних та санітарних правил, а саме створює порушення освітленості будинку Позивача та підвищену пожежонебезпечність для нього, тобто порушує його право на нормальне й безпечне користування власністю. Тому позивач просив суд про знесення будинку відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що:

- з квітня 2020 відповідач розпочав будівництво огорожі, а потім і будинку на межі території, що належить позивачу;

право користування позивачем земельною ділянкою, яка межує із земельною ділянкою відповідача, належить позивачу на основі рішення про створення позивача ОСББ;

- у відповідача немає будь-яких дозвільних документів на будівництво будинку на його земельній ділянці; в 2005 році відповідачу було видано дозвільні документи, але Архітектурно-будівельною інспекцією їх було скасовано;

- будівництво ведеться з порушеннями та одночасно з цим, що будівництво вже завершено;

- відповідач збудував у себе на земельній ділянці двоповерхову споруду, яка затінює 1, 2 та 3 поверх в будинку позивача;

- відповідачем порушено будівельні норми щодо інсоляції;

- спірна споруда зведена на ділянці, що належить на праві власності відповідачу;

- будівництво спірної споруди ведеться по межі земельної ділянки, що належить відповідачу; між будинками позивача та відповідача 7 метрів;

- проектної і дозвільної документації у відповідача на його будинок немає, але одночасно з цим за висновком експерта будівництво відповідача, яке він веде не відповідає проектній документації, що погоджена відповідачу, а також, що будівництво вже не проводиться, оскільки вже завершено;

- за протипожежними вимогами повинна бути відстань 6 метрів, а є 5,8 метра, 5,85 метра;

- спірний об?єкт збудовано самовільно;

- будівництво загрожує дітям;

- в підвалі може піднятись рівень води у разі збільшення води, а сніг може падати у разі його накопичення зимою, порушено правила добросусідства, порушено права власника суміжної земельної ділянки, не відповідає санітарним нормам;

- на час подання позову здійснювалось будівництво, а на даний час об?єкт прийнято в експлуатацію;

- скасування дозвільної документації відповідача не відбувалось, а такі попередні пояснення представником позивача надано помилково; натомість у відповіді управління архітектурного контролю вказано, що немає технічної документації;

- представник не готовий повідомити чи право власності чи користування земельною ділянкою під будинком та навколо нього належить позивачу, але готовий з?ясувати в майбутньому для себе це у позивача;

- в матеріалах справи відсутні докази про право власності чи користування земельною ділянкою під будинком позивача та навколо нього;

- експертиза проводилась на час проведення будівельних робіт, а тому вона не включає інформацію про вже збудований будинок відповідача;

- поліція не знайшла порушень будівельних норм і кримінального характеру;

- орган державного архітектурно-будівельного контролю ніколи не притягав відповідача до будь-якої відповідальності по спірному об?єкту;

- пожежного проїзду між будинками немає, бо замість нього встановлено дитячий майданчик, а також представник надав пояснення про те, що він не знає де пожежний проїзд між будинками;

- копії документів для експертизи експерту надав особисто представник позивача, а він не знає хто і де їх взяв і чи вони відповідають оригіналам, оскільки не отримував їх від будь-яких державних органів чи органів місцевого самоврядування; припускає, що документи отримані в ОБТІ; представник позивача був присутній при огляді експертом будівництва відповідача, під час проведення огляду і складення акту огляду;

- право на безпечне проживання буде порушено, якщо настануть події із затоплення підвалу або падіння снігу, але доказів про настання таких подій у позивача немає.

На запитання представника відповідача представнику позивача про те, якими доказами ним доведено порушення інсоляції, представник позивача надав перед судом пояснення : «…мешканці кажуть…». При цьому представник позивача не просив суд про виклик і допит будь-яких свідків. Так само представником позивача не доведено правових підстав для встановлення спірних обставин за показанням з чужих слів.

Оскільки інсоляція означає положення поверхні певного об?єкта до сторін світу і до кута падіння сонячних променів на цю поверхню, тому у кожної площини різна інсоляція, а також вона змінюється залежно від частини дня, місяця, пори року, географічних напрямків, від положення фізичної площини, а також і від площі фізичної площини, від висоти частини площини. Тому загальновідомою є обставина, що очікувана і дійсна інсоляція вікон нижніх поверхів будь-якого будинку в центральній частині міста заздалегідь нижча від площин вікон верхніх поверхів.

Таким чином використана адвокатом позивача категорія «…мешканці кажуть…» не визначена національним законодавством в якості засобу доказування спірної обставини, а підлягає встановленню на основі спеціальних знань в галузі науки та техніки.

Так само на запитання представника відповідача про надання суду доказів минулих затоплень, падіння снігу чи льоду представник позивача надав перед судом пояснення про те, що загроза про можливість таких подій саме ним припускається в майбутній перспективі за настання певних умов, а не є інформацією про безпосереднє існування таких загроз.

Також в судовому засіданні представник позивача надав взаємосуперечливі пояснення про те, що будівництво відповідача було самовільним та одночасно з цим, про те, що на будівництво було видано технічну документацію, яку позивач отримав, начеб-то з ОБТІ.

В судовому засіданні представник третьої особи на стороні позивача надала перед судом пояснення про те, що відповідачу було надано дозвіл на будівництво на його земельній ділянці до четвертого кварталу 2003 року; дозвіл видано на строк будівництва об?єкту; відповідач не звертався про продовження дії дозволу; відсутні документи на виконання будівельних робіт в будівельному реєстрі; відповідач звернувся з декларацією про готовність об?єкта; паспорт забудови відсутній; представник немає доказів чи продовжено дозвіл, а відповідач не подав їй такого; дозвільні документи були чинними до четвертого кварталу 2003 року.

Представник позивача надав перед судом пояснення про те, що в одному випадку будівельні роботи можуть загрожувати третім особам, в іншому випадку, що саме будівля відповідача може загрожувати третім особам, а в третьому випадку, що скупчення снігу може завдавати шкоду третім особам. Отже представник позивача однозначно не вирішив для себе джерело припущення ним небезпеки для третіх осіб. Однак обов?язок доказування спірних обставин законом покладено безпосередньо на сторону позивача, а використання припущення прямо заборонено процесуальним законом. При цьому представник третьої особи надала перед судом пояснення про те, що будинок відповідача вже прийнято в експлуатацію, а отже компетентним органом вже встановлено відповідність будинку будівельним нормам і вимогам. Отже пояснення представника третьої особи спростували припущення представника позивача.

Також в судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що позивач звернувся з позовом про здійснення перебудови будинку відповідача, але через завершення відповідачем будівництва і строк знаходження матеріалів справи в суді він був змушений змінити прохальну частину на знесення будівництва.

Однак і зазначене твердження не відповідає дійсності. Так позов про здійснення перебудови будинку відповідача подано до суду 24/03/2021, а заяву про зміну позову на знесення будівництва подано 13/04/2021. Отже не пройшло і календарного місяця з моменту подання позову та його зміни позивачем. При цьому момент звернення позивача з позовом до суду визначено виключно ним особисто.

Так само і висновок експерта, який подав суду позивач датовано 16/03/2021. Безпосередньо ж сторонами спору повідомлено суд, що висновок складено ще під час виконання будівельних робіт.

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що:

- позивачем не надано будь-якого доказу про те, що земельна ділянка, що межує із земельною ділянкою відповідача перебуває в користуванні або на будь-якому іншому праві належить позивачу;

- представником позивача визнано обставину не надання ним суду будь-якого доказу і не доведення ним у будь-який спосіб обставини належності позивачу земельної ділянки під будинком, а також навколо нього;

- обставину порушення інсоляції не доведено будь-яким доказом взагалі;

- пояснення про можливість затоплення та можливість падіння снігу з висоти надумана стороною позивача, а пояснення про такі загрози надано на основі чергового припущення: затоплення може бути, а може не бути, падіння снігу може бути, а може не бути і т.д.;

- так званий висновок експерта здійснено на стадії виконання будівельних робіт, а не щодо збудованого об?єкту; представник позивача особисто надав пояснення про те, що відповідач допустив експерта до огляду будівництва і будь-яких порушень не встановлено, оскільки експертом і не виконано його обов?язків з встановлення меж земельної ділянки відповідача, експертом не встановлено межові знаки, поворотні точки земельних ділянок сторін спору, лінії земельної ділянки відповідача, наявність у позивача взагалі будь-яких речових прав користування чи власності на земельну ділянку під будинком позивача та на ділянку навколо будинку позивача;

- між будинками є можливість проїзду, проїзд є пожежним і на ньому не розташовано будь-яких дитячих майданчиків і не може бути розташовано, оскільки дитячий майданчик вже розміщено в іншому місці, а проїзд між будинками заплановано як пожежний і використовується саме як такий; те що представнику позивача не відомо де заплановано пожежний проїзд не змінює його призначення; тому у позивача чи його представника не може бути планів чи бажання використовувати пожежний проїзд під будь-який майданчик, в тому числі і під дитячий, оскільки в архівній копії проекту проїзд зазначено саме як пожежний;

- у висновку експерта не вказано, які документи йому надавались, так само і представник позивача приховує які документи надавались експерту, де їх було взято, ким і в який спосіб завірено і, яким чином передано експерту;

- де взято копії документів представник позивача приховує, оскільки знає, що докази не отримані у спосіб, у формі та з підстав, що передбачені законом, а тому є недопустими;

- оскільки допустимість доказів заперечується стороною відповідача тому позивач зобов?язаний довести перед судом отримання ним доказів в спосіб, в порядок та з підстави, що визначені законом;

- в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав перед судом пояснення про те, що він особисто надав експерту копії документів, але приховує від суду інформацію про те, де він їх взяв і в який спосіб отримав, а також не може повідомити які саме копії документів він надав експерту;

- за тих умов, що обставина отримання копій документів перед наданням їх експерту, а також наступне надання їх експерту позивачем не доведена, тому надані експерту копії документів є недопустимими. Недопустимі докази не можуть бути використані як експертом так і судом при ухваленні судового рішення;

- спосіб отримання копій документів на яких вказано, що їх здійснено фотокамерою, на яких також видно пальці осіб які їх тримають вказує на недопустимість таких доказів. Відповідні документи не завірені будь-якою особою, їх автентичність є сумнівною, їх використання в судовому розгляді є недопустимим і адвокату позивача, як юристу, все це є відомим;

- позивач не надав суду супровідного листа від будь-якого органу, який би свідчив, що копії документів отримано в спосіб і в порядку, що встановлені законом;

- позивачем не доведено допустимість доказів, а їх автентичність заперечена і спростована відповідачем, тому копії документів позивача є недопустимими як і висновок експерта на них складений теж є недопустимим;

- безпосередньо у висновку експерта вказано, що він є дійсним тільки за умови подання спірних документів;

- оскільки позивач за організаційно-правовою формою є ОСББ тому усі його рішення здійснюються відповідно до закону, що регулює діяльність такого утворення, однак позивач не подав доказу надання представнику позивача права на звернення до суду;

- відповідач не зобов?язаний виправдовуватися перед кожним, хто захотів би оголошувати йому свої безпідставні претензії. За змістом процесуального закону відповідачу достатньо заперечити припущення позивача, а саме позивач зобов?язаний довести належними доказами його припущення;

- всі пояснення позивача та третьої особи не відповідають дійсності та є надуманими ними;

- пояснення позивача та третьої особи прямо суперечать правовому регулюванню відносин на час здійснення отримання дозволу на здійснення будівництва;

- реєстр, про який заявила представник третьої особи не існував на час видачі відповідачу дозволу на будівництво і тому в ньому немає інформації і не повинно бути і це передбачено саме правовим регулюванням відповідних відносин, а заяви представника третьої особи здійснено саме через неврахування дійсного правового регулювання;

- перехідних положеннях відповідного закону вказано, що документи про будівництво є чинними до часу завершення будівництва. Отже документи відповідача про будівництво було чинними до часу його завершення відповідачем;

- в реєстр будівельної діяльності не вносяться відомості про документи, що були видані до його створення;

- позивач звернувся до суду через порушення права, а якого саме не довів перед судом, оскільки не є ні власником, ні титульним користувачем земельної ділянки ні під будинком, ні навколо нього. Тільки з однієї цієї підстави позов позбавлений будь-яких правових підстав;

- ОСББ вважає себе суміжним землекористувачем із земельною ділянкою відповідача, але позивач так і не зміг довести, що він є землекористувачем земельної ділянки сусідньої до ділянки відповідача. Саме представник позивача однозначно надав перед судом пояснення про те, що немає офіційного документу чи рішення про надання ОСББ земельної ділянки в користування чи у власність;

- земельна ділянка для користування ОСББ не була сформована і не існує як об?єкт цивільних прав, а вона надумана позивачем для вигадування підстав для його позову;

- земельну ділянку для ОСББ ніхто не передавав, ОСББ земельну ділянку ні від кого не приймав і не отримував;

- позов подано від імені ОСББ, яка є спеціальною юридичною особою за національним законодавством із спеціальною метою існування і спеціальним порядком ухвалення рішень в ньому. Повноваження ОСББ не можуть бути самовільно присвоєні його керівником. Доказу ухвалення ОСББ рішення загальних зборів про надання керівнику ОСББ права подати позов і підписати його відсутнє і суду не подано, а повинно було бути подано;

- в статуті ОСББ немає одноосібного повноваження голови ОСББ на звернення до суду за її бажанням, без рішення загальних зборів;

- позивачем не подано суду доказів про формування земельної ділянки позивача із зазначенням де починається і де закінчується межа ділянки позивача, які у неї координати, поворотні точки, кути і які межові знаки це підтверджують;

- ДБН, на який посилається позивач в позові не існує, він вигаданий позивачем;

- доказів про суміжність ділянок позивача та відповідача, про межу не надано суду, а це чергова вигадка позивача та припущення;

- відповідач не порушував вимог будівельних норм, а ця обставина повністю видумана;

- споруда відповідача знаходиться на земельній ділянці відповідача і виключно відповідач визначає як йому поводитись із земельною ділянкою його власності;

- земельна ділянка відповідача сформована, а тому вона не впливає на земельні ділянки будь-кого взагалі, в тому числі навколо неї;

- вплив земельної ділянки відповідача будь-яким чином на будь-які права позивача не доведено позивачем, а натомість вигадано ним;

- в судовому засіданні всі пояснення представника позивача було зведено до того, що за певних умов, можливо колись в майбутньому може статися ситуація чи накопичення снігу, чи випадання опадів. Сам представник позивача визнав перед судом, що всі його пояснення про надзвичайні події вигадані під умовою їх можливого настання і ніколи не існували в минулому;

- будь-яких доказів позивач та третя особа не надали суду, порушення будь-яких прав позивача також не доведено перед судом. При цьому позивач це ОСББ, а будь-якого впливу на ділянку ОСББ чи на майно ОСББ не було. Тому позивачем вигадано обставину знаходження дитячого майданчика на пожежному проїзді і дітей, які можуть гратися в таких місцях;

- позов було змінено позивачем, але підстави подання позову та фактичні обставини в позові не змінені. Натомість спочатку позивачем вигадано звернення про перебудову майна відповідача, а потім про знесення майна позивача, без будь-якого обґрунтування цього, а лише за необґрунтованим бажанням позивача незаконно впливати на відповідача;

- позивачем та третьою особою, яка є органом місцевого самоврядування, не доведено самовільності будівництва на земельній ділянці відповідача;

- будинок відповідача не є самовільно збудованим, оскільки було розроблено як дозвільну так і проектну документацію, а будівництво завершено, що повідомила саме представник третьої особи;

- за неодноразовими і однозначними роз?ясненнями Верховного Суду позов про знесення може бути подано тільки уповноваженим на те законом органом архітектурно-будівельного контролю. Таким чином позивачем умисно порушено встановлений законом порядок подання відповідного доказу;

- спосіб захисту, вказаний в позові не є належним, а порушення прав позивача взагалі відсутнє. Позов подано лише за бажанням неуповноваженої на те посадової особи для створення видимості конфлікту;

- Управління з питань державної архітектурно-будівельної інспекції, які надають приписи про усунення порушень є компетенцією визначеного законом органу, а не присвоюється позивачем його посадовою особою всупереч закону і за його бажанням;

- за роз?ясненням Верховного Суду до подання позову про знесення має бути реалізовано повноваження належних контролюючих органів у сфері будівництва, таких дій в цих спірних відносинах не здійснювалось;

- за таких обставин у цього суду взагалі відсутня компетенція на ухвалення судового рішення про задоволення позову, оскільки вказаний законом і практикою Верховного Суду порядок ухвалення даного виду судових рішень порушено позивачем;

- сам по собі позов позбавлений правових підстав, не існує фактичних обставин, які б були підставами для його подання;

- рішення Виконавчого комітету про надання відповідачу дозволу на будівельні роботи таки ухвалювалось і інформацію про це надав суду саме позивач;

- проектна документація позивачем не доведена, звідки її взято позивачем не доведено, яким чином вона попала до експерта перед судом не доведено, чи відповідають копії оригіналам проектної документації позивачем не доведено, а бюро технічної інвентаризації і не може мати дозвільну і проектну документацію, отже його участь в наданні копій також надумана, пояснення представника позивача є неправдивими і надані для введення суду в оману;

- невідповідність будівництва проектній і дозвільній документації позивачем не доведено;

- пояснення представника позивача про те, що дозвільна і проектна документація не розроблялась та не видавалась суперечать його ж поясненню про ухвалення рішення про надання відповідачу дозволу на будівельні роботи;

- дозвіл на будівельні роботи видано відповідачу в 2001 році, а в поясненнях представника позивача та третьої особи вказано на обов?язки відповідача щодо дозвільної документації за законодавством від 2011 року;

- дозвіл відповідачу від архітектурно-будівельної інспекції надав суду сам позивач. Однак позивач умисно замовчує, що такий дозвіл надається саме на основі технічної документації, оскільки наявність такої документації спростовує пояснення позивача;

- законодавство в сфері містобудування від 2011 року, на яке посилається представник позивача, якраз і не передбачає формування комплексу документації про яку представник позивача надає пояснення. Отже це чергове вигадування підстав спору представником позивача;

- однак дозвіл на будівельні роботи відповідачу виданий в 2001 році, а законодавство в цій сфері від 2011 року передбачає його чинність до завершення будівництва;

- представник позивача визнав, що копії документів експерту надав він, а де він сам їх взяв сказати не може. Це є формою введення суду в оману;

- ОБТІ здійснює інвентаризацію тільки готових, збудованих об?єктів, а тому походження копій документів умисно приховується від суду на основі неправдивих пояснень;

- на час повідомлення представником позивача отримання копій спірних документів будинок відповідача ще ним будувався, а тому в ОБТІ не могло бути документів по незбудованому об?єкту;

- суду не надається інформація про місце і спосіб отримання копії документів у зв?язку з їх невідповідністю оригіналам. Відповідач не зобов?язаний протягом тривалого часу зберігати документи;

- позивачем не доведено порушення відповідачем можливості користуватись безпосередньо майном, що перебуває саме у власності позивача, а жоден із мешканців будинку не особисто подавав позов проти відповідача. Тому позов є надуманим позивачем і штучно створеним уявним конфліктом;

- жодного факту підтоплення, падіння снігу представником позивача не доведено, а також ним особисто визнано, що це припущення;

- факт наявності дозвільної документації у відповідача доведено саме позивачем;

- правова позиція відповідача полягає у запереченні припущень позивача, а нічого іншого крім припущень ні в позові, ні в поясненнях представника позивача не міститься;

- дозвіл на будівництво відповідачем отримано в 2001 році, а позивача створено тільки в 2005 році. Отже дозвіл на будівництво отримано відповідачем задовго до створення позивача та будівництва його будинку;

- дозвіл на будівництво видано відповідачу в 2001 році, а ДБН після 2001 року змінювались неодноразово як і відповідне законодавство, але усе це позивачем та його представником не враховано;

- в позові вказано вигаданий позивачем ДБН, який не існує, інші законодавчі норми позивач застосував, але вони не підлягають застосуванню до відносин, що виникли до їх прийняття. Правове регулювання змінювалось кілька раз, що теж не враховано позивачем. Перехідні положення закону від 2011 року забезпечили відповідачу право на продовження будівництва, але це навіть не відомо позивачу через незнання;

- строк досвіду експерта - один рік, що свідчить про якість його знань, а також відобразилось на якості висновку, оскільки він робив висновки, які засновані на встановленні межі ділянки відповідача, а цю межу ним не встановлено; вимірювання проводилось без встановлення і визначення межі; також ним не вказано від чого до чого здійснювались вимірювання;

- крім цього експертом досліджено дозвіл від 2001 року за законодавством від 2019 року!

- у висновку вказано, що при огляді і складанні висновку був присутній представник позивача та Г.Моріс, але ніхто із зацікавлених осіб не може бути присутній при складанні судового експертного висновку за законом; з експертом контактував представник позивача, що вказано у висновку і підтверджено представником позивача в судовому засіданні, але зацікавленим сторонам заборонено спілкуватись з експертом в судовій експертизі!

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що завідомо хибним і надуманим є зміст позову та пояснення представника позивача в судовому засіданні про те, що земельна ділянка що межує із земельною ділянкою відповідача, належить позивачу на праві користування або на праві власності, оскільки рішення позивача про створення ОСББ не містить розпорядчого рішення про набуття позивачем права користування чи права власності на земельну ділянку під будинком позивача чи земельної ділянки, що знаходить між будинками позивача та відповідача, а за змістом національного законодавства і не може містити такого розпорядження.

Після запитання представника відповідача до представника позивача про підтвердження доказами його пояснення про те, що в 2005 році відповідачу було видано дозвільні документи, але Архітектурно-будівельною інспекцією їх було скасовано представник відповідача відмовився від його відповідного пояснення та надав нове пояснення про те повідомлена ним інформація не є дійсною і він помилився, а листом управління Виконавчого комітету повідомлено позивача про те, що в державному реєстрі дозвільних документів відсутня інформація про видання дозвільних документів. На що представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що в державному реєстрі дозвільних документів відсутня інформація про видання дозвільних документів, оскільки дозвіл на будівництво видано відповідачу в 2001, а державний реєстр створено в 2011 році.

Будь-якого доказу самовільності чи самочинності будівництва відповідача позивачем та його представником суду не надано.

Одночасні пояснення представника позивача про те, що, по-перше, відповідач веде спірне будівництво, а також про те, що ним вже завершено спірне будівництво є взаємсуперечливими. При цьому має місце формальна логічна помилка позивача як у встановленні спірних обставин так і в наданні ним юридичної оцінки. Однак до завдань цивільного судочинства за змістом ст. ст. 1, 2 ЦПК України не належить спростування судом помилок формальної логіки представника позивача.

Так, у разі ведення будівельних робіт спірним є об?єкт незавершеного будівництва, а з прийняттям об?єкта будівництва в експлуатацію виникає новий об?єкт цивільних прав. Тому позов та пояснення представника позивача засновано на припущенні зазначених обставин. Однак за змістом ЦПК України позивачу не гарантовано можливість встановлення обставин на основі припущення позивача чи його представника.

Так в ч. 6 ст. 81 ЦПК України проголошено безпосередню і категоричну заборону стороні спору у здійсненні доказування на основі будь-якого припущення.

Так само за змістом ЦПК України на суд не покладено обов?язку ухвалювати судове рішення та спростовувати за цим рішенням припущення сторони, яка порушила заборонний припис за ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Разом з цим відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

Положення ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямовані на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що експертиза проводилась на час проведення будівельних робіт, а тому вона не включає інформацію про вже збудований будинок відповідача.

Отже, по-перше, представником відповідача спростовано висновок експерта з підстави його нерелевантності, оскільки будинок вже прийнято в експлуатацію, а предметом спору є саме вже збудований будинок, а не об?єкт незавершеного будівництва чи будівельні роботи на самовільному будівництві чи самовільне будівництво.

Також представником відповідача спростовано висновок експерта і з підстави не надання позивачем доказів надання достовірних документів експерту на час проведення експертизи, а в наступному і оригіналів доказів в судовому засіданні.

По-третє, в судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що він особисто та керівник позивача були присутні при огляді експертом будівництва відповідача, під час проведення огляду і складення акту огляду. Проте представник позивача не надав суду доказів того, що повідомляв відповідача про можливість бути присутнім під час проведення огляду будівництва за участі експерта, про можливість надати експерту документи проектного чи дозвільного призначення, про можливість для відповідача поставити перед експертом запитання.

Отже змагальність при проведенні експертизи не забезпечена; достовірність даних, наданих експерту не підтверджена.

Так само під час проведення судової експертизи не може бути присутній представник заінтересованої сторони і контактувати з експертом, або іншим чином впливати на нього. Виконання експертизи повинно бути здійснено безсторонньо та із забезпеченням змагальності і достовірності предмету експертизи. Тільки безстороння і достовірна експертиза може бути прийнята судом для встановлення спірних обставин.

В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що джерело походження копій документів представник позивача свідомо і умисно приховує, оскільки знає, що докази не отримані у спосіб, у формі та з підстав, що передбачені законом, а тому є недопустимим. Оскільки допустимість доказів заперечується стороною відповідача тому позивач зобов?язаний довести перед судом отримання ним оспорюваних доказів в спосіб, в порядок та з підстави, що визначені законом.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так безпосередньо у висновку експерта вказано, що він є достовірним тільки за умови, що надані ініціатором експертизи документи є достовірними.

Отже суду не надано доказу подання представником позивача достовірних документів експерту на час проведення експертизи.

Так само представником позивача не надано достовірних документів і суду на час розгляду спору.

Суду не надано жодного документа будь-якої особи чи державного органу про те, що вони є видавцями відповідних оригіналів документів або у них перебуває належним чином засвідчена копія відповідного оригіналу.

По-четверте, ні органом, який би сформував копії документів, ні позивачем, ні його представником не завірено жодну копію документу, який позивач надав до позовної заяви чи надав експерту.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Отже позовна заява на час подання її суду не відповідала вимогам щодо зазначення місця знаходження оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Отже обов?язком позивача було подання суду оригіналів доказів або надання їх належним чином засвідчених копій.

Зазначеного обов?язку позивачем та його представником не виконано. При цьому представник відповідача категорично заперечив автентичність доказів позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Єдиним висновком, що може бути здійснено за результатами відповідної поведінки позивача та його представника є те, що позивачем умисно не завірено копії документів, які надані суду, оскільки саме такий обов?язок для нього передбачено за змістом процесуального закону ще саме на час звернення до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином відмова представника позивача надати суду інформацію про місце та спосіб отримання ним копій спірних документів, які заперечені представником відповідача має своїм наслідком не прийняття судом до уваги таких доказів. Зазначене є наслідком саме відмови позивача надати суду інформацію про спосіб, місце, порядок і правові підстави отримання спірних копій документів, не доведення їх автентичності, не надання належним чином завірених копій відповідних документів.

Застосування зазначеного наслідку було заздалегідь відомо позивачу та його представнику, оскільки представник позивача є адвокатом, а правове регулювання відносин зазначено в ст. 95 ЦПК України.

Відповідно до п. 5.26. ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Приклад Згідно з оригіналом Менеджер із персоналу Особистий підпис Власне ім`я ПРІЗВИЩЕ Дата Відбиток печатки Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

В постанові Верховного Суду в справі №160/7887/18 вказано, що оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

В рішенні Верховного Суду № 5026/886/2012, вказано, що єдиним правовим наслідком подання суду незавірених копій документів є недопустимість таких доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а відповідний правовий наслідок має місце виключно за наслідком процесуальних дій позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Отже недопустимі докази та будь-які припущення сторони не підлягають використанню в доказуванні в судовому засіданні.

Крім цього відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином обставина власності земельної ділянки позивача підлягає підтвердженню правовстановлюючим документом або записом в державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Однак позивач не подав суду доказу наявності у нього на праві власності чи праві користування земельної ділянки ні під будинком, в якому створено ОСББ, ні навколо відповідного будинку.

Обов?язок подання суду оригіналів або належним чином засвідчених копій цих оригіналів, подання доказів щодо способу отримання таких документів та відповідності таких способів визначеним законом формам отримання документів безпосередньо встановлена процесуальним законом. При цьому єдиним правовим наслідком порушення зазначеного обов?язку є недопустимість відповідних доказів. Зазначене було відомо адвокату позивача на час звернення до суду, оскільки безпосередньо вказано в змісті цивільного процесуального закону.

Крім цього за змістом постанови Верховного Суду від 23/09/2019 в справі №917/1739/17 правильна юридична оцінка обставин здійснюється на основі допустимих доказів.

Отже на основі недопустимих доказів доказування не здійснюється.

Разом з цим окремі фактичні обставини спору учасники справи визнавали. До таких належить видання відповідачу дозволу на виконання будівельних робіт, розроблення проекту забудови земельної ділянки відповідача, видання будівельного паспорту, ухвалення рішення Івано-Франківської міської ради про надання дозволу відповідачу на будівництво.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Отже позивач може реалізовувати його дієздатність виключно щодо сприяння використанню власного майна та управління, утримання і використання власного майна і спільного майна.

Зазіхання позивача на управління земельною ділянкою відповідача не належить до форм «…сприяння використанню їхнього власного майна…» чи «… спільного майна».

Так позивач не довів перед судом, що йому належить земельна ділянка під будинком позивача або навколо нього. При цьому представник відповідача неодноразово запитував про надання доказів про підтвердження представником позивача обставини належності на будь-якому праві користування чи власності земельної ділянки, на що представник позивача надав перед судом однозначне пояснення про те, що ним не було надано до матеріалів судового провадження будь-якого доказу про право позивача на земельну ділянку під будинком та навколо нього.

Також представник позивача на запитання представника відповідача надав перед судом пояснення про те, що не було ухвалено рішення ОСББ про звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Отже за умови, що ОСББ не є ні користувачем, ні власником земельної ділянки ні під будинком ОСББ, ні навколо нього воно не довело перед судом порушення будь-яких прав ОСББ взагалі чи будь-кого із його членів.

Крім цього відповідно до ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом.

Суду не надано доказу на підтвердження обставини надання Г.Моріс права на звернення до суду з відповідним позовом, тому позов підписано не уповноваженою на те особою.

В судовому засіданні представник позивача не надав суду доказу того, що ОСББ ухвалило рішення про надання ОСОБА_4 права на звернення до суду з відповідним позовом.

Так само представник позивача не надав суду доказу того, права безпосередньо яких саме мешканців порушено будівництвом відповідачем на його земельній ділянці. Однак будинок позивача є багатоквартирним, який значно більше за розміром від будинку відповідача, не у всіх квартирах вікна виходять на сторону та рівень будівництва відповідача. Отже відповідні пояснення позивача та його представника є черговим припущенням позивача, доказування на основі якого прямо заборонено за змістом ЦПК України.

Будівництво будинку відповідача завершено, що повідомила саме представник третьої особи. Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461

«Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» на час прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на об`єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно з будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, а також змонтоване і випробуване обладнання.

Таким чином прийняття об?єкта в експлуатацію свідчить про його відповідність будівельним нормам та нормативам, що абсолютно не враховано позивачем.

По-друге, позивачем не доведено його право на подання позову про знесення будинку, з врахуванням тієї обставини, що будинок вже прийнятий в експлуатацію і цим засвідчено його відповідність вимогам до відповідного виду будівництв.

Важливо відзначити, що відповідно до фототаблиці за висновком експерта №1 та №2, який наданий суду саме позивачем, однозначно видно, що саме будівництво відповідача перебуває в тіні іншого будинку, а тінь від будівництва відповідача не падає на інші будинки, оскільки само перебуває в тіні іншого об?єкта.

Таким чином пояснення представника позивача спростовані самими ж зображеннями з фототаблиці за висновком експерта №1 та №2, який позивач надав суду. Отже висновок експерта спростовує пояснення представника позивача вказані на основі його припущення.

Також на зображенні №1 за висновком експерта однозначно видно, що вікно на першому поверсі будинку поруч з будівництвом відповідача не затінено, як і не затінено будь-які інші вікна.

Однак не сама по собі обставина падіння тіні на будь-яке вікно в певний період світлової частини доби є доказом порушення правил інсоляції, а суду має бути надано доказ на неправомірне порушення гарантій інсоляції безпосередньо будівництвом відповідача щодо відповідного спірного об?єкту позивача, в якому на його твердження відсутнє природне освітлення, в яку пору року і якою мірою.

Так само представником позивача не доведено перед судом обставину належності приміщення на першому поверсі до житлових чи до підсобних приміщень на фототаблиці №1, висловлення будь-яких претензій безпосередньо власником такого приміщення.

Одначе відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже зміст права власності відповідача на його земельну ділянку означає здійснення ним особисто права власності на неї виключно за своєю волею, незалежно від волі будь-яких інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже відповідач володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином відповідач має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Оскільки відповідачу видано дозвіл на виконання будівельних робіт, а представником відповідача однозначно доведено, що дозвіл чинний до завершення будівництва, тому відповідач вчинив дії щодо забудови його земельної ділянки саме на підставі дій, що відповідають закону.

Позивачу однозначно відомо, що відповідачу видано дозвіл на будівництво. Однак позивачем не оскаржено дозвіл на будівництво, натомість неправомірно подано позов про знесення будівництва, без оспорювання відповідного дозволу. При цьому не може бути створено ситуації знесення будинку відповідача за обставини наявності у нього чинного та неоскраженого дозволу на будівництво такого будинку.

Так само позивачем не доведено на якій правовій підставі він сформував свої вимоги до відповідача за тих умов, що відповідачем отримано дозвіл на будівництво в 2001 році задовго до створення позивача в 2005 році.

Відповідно до ч. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об`єкта.

Дозволи на виконання підготовчих робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення їх виконання або до реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт чи отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Обставину видачі відповідачу дозволу на виконання будівельних робіт представник позивача та третьої особи визнали за змістом їх пояснень та не заперечували і не спростовували перед судом.

Таким чином представником відповідача однозначно доведено перед судом обставину чинності дозволу на виконання будівельних робіт відповідача до завершення будівництва об`єкта.

Так само представник третьої особи та представник позивача надали перед судом пояснення про те, що будівництво відповідача завершено прийняттям об?єкта в експлуатацію.

Позов про знесення будинку відповідача спрямовано проти його власності. Однак відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Отже права відповідача як власника майна підлягають захисту безпосередньо на підставі змісту Конституції України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже право власності відповідача на його майно не може бути порушено у спосіб позбавлення такого права та порушення його через знесення будівлі за нічим не обґрунтованим бажанням особи, яка підписала позов без рішення загальних зборів чи уповноваженого на те органу, визначеного законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Однак позивачем та його представником не доведено правових підстав для позбавлення права власності відповідача у формі знищення його майна знесенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оскільки позивачем не доведено, що право власності відповідача набуто неправомірно, тому позивачем не спростовано правомірність набуття відповідачем його права власності.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Важливо особливо відзначити, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Отже знесення може мати місце у разі, якщо виявлено факт самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою.

По-перше, позивачем та його представником не доведено самочинність будови відповідача.

По-друге, позивачем не доведено, що перебудова будинку відповідача є неможливою.

По-третє, позивачем не доведено, що має місце істотне відхилення від проекту і в чому воно полягає.

По-четверте, позивачем не доведено, що неможливим є усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб.

По-п?яте, позивачем не доведено, в чому саме полягає істотність порушення будівельних норм.

Разом з цим позивачем не доведено, що будинок відповідача підлягає перебудові взагалі, а сама перебудова підлягає здійсненню через істотність порушення будівельних норм та істотне відхилення від проекту.

Крім цього законом встановлено порядок здійснення дій у разі виявлення самочинного будівництва, який передбачає, що посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Отже виключно за змістом припису уповноваженої особи встановлюються дії, які є самочинними та заходи, які необхідно вчинити для їх усунення.

Таким чином позов позбавлено будь-яких правових підстав, а тому він є безпідставним. Подання безпідставного позову належить до форм зловживання правом на звернення до суду, що у свою чергу прямо заборонено за змістом процесуального закону.

В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції.

Під зловживанням правом у аспекті п. 3 ст. 35 конвенції ЄСПЛ розуміє у звичайному значенні, прийнятому загальною теорією права, зокрема, факт, що володілець права здійснює його поза призначенням упереджено (рішення від 15.09.2009 у справі «Miroпubovs and Others v. Latvia», заява №798/05, п.62).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

Положення ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямовані на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

Отже національним законодавством та міжнародно-правовими зобов?язаннями України заборонено зловживання правом задля порушення прав інших осіб.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові Об`єднання співвласників будинку «Оселя на Січових Стрільців» до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні співвласниками права вільно та безпечно користуватись та розпоряджатись своїм майном, шляхом знесення збудованого об?єкта по вул. Січових Стрільців б/н, м. Івано-Франківськ на земельній ділянці за кадастровим номером :05:011:0185 за рахунок відповідача, протягом шести місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.