Справа № 471/107/22
Провадження №2/471/103/22
Номер рядка звіту 60
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2022 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Кравченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/107/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно.

В своєму позові позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності померлій ОСОБА_2 , згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 10.05.1988 року . Оригінал даного свідоцтва втрачено.

Померла ІНФОРМАЦІЯ_2 залишила заповіт на ім`я позивача, посвідчений Пигіда С.І. приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області, яким заповіла їй даний житловий будинок. Позивач до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, оскільки вважала, що прийняла спадщину так, як давно користується вказаним житловим будинком. Тому позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

В судове засідання позивач не з`явився, від представник позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій позовні вимоги просив залишити на розсуд суду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Артемівськ Донецької області померла ОСОБА_2 (а.с 10).

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності померлій ОСОБА_2 , згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10.05.1988 року (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 залишила заповіт на ім`я позивача посвідчений Пигіда С.І. приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області, яким заповіла їй даний житловий будинок (а.с 11).

Після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 по Братській державній нотаріальній конторі Миколаївської області спадкова справа не заведена, а була заведена Першою Бахмутською державною нотаріальною конторою, що підтверджується наданою інформацією.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права.

До спірних правовідносин, що виникли на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд застосовує норми законодавства, які чинні на період відкриття спадщини, остільки відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.ст. 524,525 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім`я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов`язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім`я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

Згідно довідки виданої Братською селищною радою від 24.01.2022 року вих. № 92 позивач дійсно користується житловим будинком розташованим по АДРЕСА_2 (а.с 7)

Оскільки спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , то відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач фактично прийняв спадщину шляхом управління та володіння спадковим майном.

Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Братська селищна рада Миколаївської області, місце розташування: вул. Миру, 104, смт. Братське Миколаївської області, .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

СуддяІ.Б. Гукова