Справа № 215/187/18
У Х В А Л А

02 травня 2022 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами заяву адвоката Севостьянової Ірини Григорівни, яка діє в інтересах відповідача по справі ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

28.02.2022 представник відповідача адвокат Севостьянова І.Г. звернулась до суду з даною заявою.

В обґрунтування вказує, що ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2022 позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без розгляду через повторну неявку представника позивача в судове засідання. Вважає, що, у зв`язку з необґрунтованими діями позивача, які полягали у безпідставному зверненні з позовом до суду, на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним судові витрати.

Представник відповідача адвокат Севостьянова І.Г. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає.

Представником позивача подано відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якому останній просить заяву відповідача залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Стаття 141 ЦПК України, передбачає порядок розподілу судових витрат між сторонами в залежності від результату розгляду справи по суті.

Порядок розподілу витрат в разі залишення позову без розгляду передбачений ст.142 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що підставою для компенсації відповідачу здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, є встановлення факту необґрунтованих дій позивача. Разом з цим в ЦПК України не визначено, що розуміється під необґрунтованими діями позивача.

Водночас, стаття 44 ЦПК України містить вичерпний перелік дій, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

У своїй постанові від 18 грудня 2019 року в справі 640/1029/18 та ухвалі від 12 травня 2020 року у справі №464/104/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що для відшкодування витрат на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України необхідно встановити факт зловживання позивачем його процесуальними правами, відсутність у сторін спору, відсутність предмету спору, свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції.

Таким чином, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, залишення заяви без розгляду це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті. Судом не приймались рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, тому не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими як по пред`явленню позову, так і по залишенню позову без розгляду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для компенсації за рахунок позивача понесених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку із чим в задоволенні заяви про стягнення судових витрат слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.270, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити адвокату Севостьяновій Ірині Григорівні, яка діє в інтересах відповідача по справі ОСОБА_1 в прийнятті додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду складена та підписана без проголошення 02 травня 2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справ, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: