Провадження № 2/201/1162/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08.12.2021р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу (а.с. № 3-11).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 13.12.2021р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№21).

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки - адвокат Афонін О.В. (діє за ордером від 21.11.2021р. - а.с. № 18) посилався на те, що навіть після скасувань попередніх трьох письмових вимог податкового органу про сплату суми боргу (недоїмки) та навіть після звернення ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом у цивільній справі № 201/5354/21 про відшкодування моральної шкоди, податковий орган 22.02.2021р. (тобто четвертий раз) прийняв письмову вимогу № Ф-1918-51-13-05/62 про сплату суми боргу (недоїмки). 23.07.2021р. за скаргою ОСОБА_1 від 30.06.2021р. ДПС України скасувала і цю вимогу з тих самих причин, що вказані в попередніх рішеннях ДПС України.

Представник позивачки, вважаючи, що письмова вимога посадовою особи податкового органу Зарецької М.В. є протиправною, посилаючись на ст.ст. 1167, 1174 ЦК України, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу - 30 193 грн. 55 коп., а в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу - 40 грн. 50коп.

Відповідач - Державна податкова служба України позовні вимоги не визнала. 22.02.2022р. засобами поштового зв`язку до суду від представника відповідача - Ясніцької Т.С. (самопредставництво - а.с. № 41-42) в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позов (а.с. №27-31), не погоджуючись з позовними вимогами, остання звертав увагу суду на те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обліковується в Шевченківській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як платник податків з 03.09.2002р. по 27.10.2005р., а як платник єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 28.08.2002р. Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення, внесення змін та припинення підприємницької діяльності стосовно позивачки не надходили. Інформація про платників єдиного внеску, які були зареєстровані до 01.10.2013р. та не зняті з обліку, отримано від Пенсійного фонду України, як діючих та завантажено до реєстру страхувальників у 2013р. Ця інформація міститься також у відповіді ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області від 13.05.2021р., а також у відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 19.07.2021р. Крім того, представник відповідача по тексту відзиву на позов, просила витребувати у позивачки, а також звертала увагу суду на те, що Державна податкова служба України є неналежним відповідачем у цій справі, та просила залучити у якості відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС (ВП 44118625, вул. Сімферопольска, буд. 17а, м. Дніпро), як правонаступника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області згідно постанови КМУ від 30.09.2020р. № 893, наказу ДПС України від 30.09.2020р. № 529.

У зв`язку з викладеним представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач - Державна казначейська служба України позовні вимоги не визнала. 22.02.2022р. засобами поштового зв`язку до суду від представника відповідача - Дерновського М.Є. (самопредставництво - а.с. № 49-50) в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позов (а.с. №44-48), не погоджуючись з позовними вимогами, останній звертав увагу суду на те, що у випадку з ОСОБА_1 відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету, оскільки позивачкою не доведено факт самої моральної шкоди, крім того, визначений позивачкою розмір моральної шкоди не можна вважати розумним, виваженим та справедливим. Крім того, представник відповідача по тексту відзиву зазначав, що позивач у такій категорії спору спочатку повинен вирішити питання про законність дій/бездіяльності органів ДФС щодо винесення постанови.

Від представника позивачки на е/пошту суду 07.04.2022р. в порядку ст. 179 ЦПК України подано відповідь на відзиви обох відповідачів (а.с. № 54), де останній зауважував на тому, що відзив ДКС України не спростовує доводів та аргументів позивачки по суті позовних вимог, а відзив ДПС України не містить заперечень на викладені по тексту позову обставини, яке це передбачено п.5 ч.3 ст. 178 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

По тексту позову представник позивачки зазначає, що ОСОБА_1 з 2002р. зареєструвалася як фізична особа-підприємець, втім 21.10.205р. нею було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності (а.с № 2).

Представник відповідача ДПС України по тексту відзиву також зазначає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обліковується в Шевченківській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як платник податків з 03.09.2002р. по 27.10.2005р., а як платник єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 28.08.2002р. (а.с. № 27, 27зв.ст.).

Посадова особа ГУ ДПС у Дніпропетровській області підготувала письмову вимогу від 22.02.2021р. за № Ф-1918-51-13-05/62 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 11 249грн.48коп., оскільки станом на 31.01.2021р. за позивачкою обліковувалась заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. № 7).

На цю письмову вимогу ОСОБА_1 30.06.2021р. поштою на адресу ДПС України надіслано скаргу в порядку ст. 25 профільного Закону (а.с. № 9-12).

Суд звертає увагу, що в назві своєї скарги від 30.06.2021р. ОСОБА_1 помилково зазначено, що нею ставиться питання про скасування письмової вимоги від 17.11.2020р. № Ф-1918-51-13-05/62, оскільки в прохальній частині йдеться про скасування письмової вимоги від 22.02.2021р. № Ф-1918-51-13-05/62 (а.с. № 9, 12).

Рішенням Державної податкової служби України від 23.07.2021р. письмову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.02.2021р. за № Ф-1918-51-13-05/62 скасовано (а.с. № 16).

Отже, і представник позивачки по тексту позову зазначає, і це підтверджується матеріалами цивільної справи (а.с. № 7, 9-12), що письмова вимога від 22.02.2021р. за № Ф-1918-51-13-05/62 була підготована та направлена ОСОБА_1 з боку саме ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Суд зазначає, що у відповідності до постанови КМУ від 30.09.2020р. № 893, наказу ДПС України від 30.09.2020р. № 529 правонаступником ГУ ДПС у Дніпропетровській області є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС (ВП 44118625), розташований за адресою: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольска, буд. 17а), з правами юридичної особи.

Втім, позов позивачкою пред`явлено до Державної податкової служби України, а не до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, працівником якого і підготована письмова вимога від 22.02.2021р. за № Ф-1918-51-13-05/62 (а.с. № 7).

Обґрунтувань пред`явлення позовних вимог саме до податкового органу, яким скасовано письмову вимогу від 22.02.2021р. за № Ф-1918-51-13-05/62, замість пред`явлення позову до податкового органу, яким цю письмову вимогу підготовлено, позов ОСОБА_1 не містить.

Представником позивачки до позову долучено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2021р. у цивільній справі № 201/5354/21 (а.с. № 5-6).

Аналізуючи це рішення, варто зазначити, що з тексту цього рішення суду та суб`єктного складу сторін у справі, що наразі розглядається судом (а.с. № 2-4), ОСОБА_1 у 2021р. у цивільній справі № 201/5354/21 одним з відповідачів визначала саме Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, тоді коли 08.12.2021р. пред`явила позов до Державної податкової служби України.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2021р. у цивільній справі № 201/5354/21 набрало законної сили 18.01.2022р. (а.с. № 60-62).

Отже, постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.01.2022р. підтверджено, що належним відповідачем у справі є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (після реорганізації - це Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС (ВП 44118625), а не Державна податкова служба України.

Представник відповідача Державної податкової служби України по тексту відзиву на позов (а.с. № 27-31), окрім інших заперечень стосовно позовних вимог, також звертала увагу суду на те, що Державна податкова служба України є неналежним відповідачем у цій справі, та просила залучити у якості відповідача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС (ВП 44118625, вул. Сімферопольска, буд. 17а, м. Дніпро), як правонаступника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області згідно постанови КМУ від 30.09.2020р. № 893, наказу ДПС України від 30.09.2020р. № 529 (а.с. № 30 зв.ст.).

Позивачка (або її представник), отримавши відзив Державної податкової служби України, в якому містилися вищезазначені заперечення та клопотання, згоди на заміну відповідача з Державної податкової служби України на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС (ВП 44118625) не надала, свого клопотання про заміну відповідача на належного або залучення в якості співвідповідача саме Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС (ВП 44118625), не заявила.

Висновок про те, що позивачка (її представник) отримала відзив на позов Державної податкової служби України судом зроблено, виходячи з того, що 07.04.2022р. на е/пошту суду в порядку ст. 179 ЦПК України надійшла відповідь на відзив (а.с. № 54).

У відповідності до положень ст. 51 ЦПК України заміна неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача можлива лише за клопотанням позивача.

Отже, в задоволенні позовних вимог до Державної податкової служби України слід відмовити, оскільки Державна податкова служба України є неналежним відповідачем у справі (з урахуванням положень ст. 1174 ЦК України щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням посадової особи органу державної влади), а клопотань про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача, не зважаючи на заперечення з цього приводу з боку ДПС України, позивачкою не заявлено.

В задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України суд відмовляє, оскільки цей відповідач залучений до розгляду справи на випадок задоволення позову з урахуванням механізму стягнення сум за рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу, з Державного бюджету України, а як зазначено вище, судом зроблено висновок, що саме у цій справі Державна податкова служба України є неналежним відповідачем.

Оскільки рішенням суду в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку з тим, що Державна податкова служба України є неналежним відповідачем у справі, суд вважав не доцільним витребовувати у позивачки докази, про які йшлося по тексту відзиву на позов (а.с. № 30зв.ст.).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка за вимогами закону була звільнена від сплати судового збору, судові витрати по справі відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної казначейської служби про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями податкового органу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.