Справа № 482/194/22
Номер провадження 2/482/264/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2022 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Демінської О.І., секретар судового засідання Єфімова О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авансар", треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Авансар", треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позову зазначено, що 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №68614 про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Авансар" суму в розмірі 32047,82 грн.

Посилаючись на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений без дотримання умов вчинення виконавчого напису, а саме нотаріального посвідчення кредитного договору та ненаданням стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з відповідача судових витрат.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій просив про розгляд справи за його відсутності. Згоди на ухвалення заочного рішення судом не надав.

Представник відповідача, будучи у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомленим про дату час і місце судового засідання, до суду не з`явився, правом надання відзиву не скористався, будь-яких доказів до суду не подав.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання.

Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлено наступне.

Так, 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 68614, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ "Фінансова компанія "Авансар", якому ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №18/05/2018-3 від 18.05.2018 року, якому в свою чергу ТОВ "Фінансова компанія "Плеяда" відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги (Договору Факторингу) №3 від 22.05.2016 року, якому в свою чергу ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр" на підставі Договору відступлення права вимоги №2204 від 22.04.2016 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором №200505173 від 15.04.2016 року, укладеного між ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр" та ОСОБА_1 , за період з 15.04.2016 року по 01.06.2020 року суму, у розмірі 32047,82 грн., з яких: 12435,22 грн. заборгованості за тілом кредиту; 17862,60 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками; 900,00 грн. заборгованості за нарахованою пенею.

Відповідно до Заяви-приєднання №200505173до Кредитного договору по продукту «Кредит готівкою», 15.04.2016 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір з ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр" на суму 10000,00 грн., строком на 36 місяців, з відповідним графіком погашення заборгованості. Зазначена Заява-приєднання підписана ОСОБА_1 та представником Кредитора, будь-якого нотаріального посвідчення даний кредитний договір не має.

Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену 21.12.20221 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., в рамках виконавчого провадження №67643137 з примусового виконання виконавчого напису № 68614 від 28.05.2021 року, звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 , який отримує дохід від ТОВ "Катена Юкрейн".

17.02.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича належним чином засвідчені копії виконавчого напису № 68614 вчиненого 28.05.2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Авансар" заборгованості у розмірі 32047,82 грн., а також копій документів, на підставі яких даний виконавчий напис було вчинено.

Ухвалу суду не виконано, жодних копій документів, на підставі яких даний виконавчий напис було вчинено, від учасників справи, в тому числі і від відповідача, до суду не надано, у звязку із чим відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України судом здійснюється розгляд справи за наявними в ній доказами.

Відомості про повідомлення ТОВ "Фінансова компанія "Авансар" чи приватним нотаріусом Остапенком Є.М. позивача ОСОБА_1 про існування заборгованості за кредитним договором №200505173 від 15.04.2016 року, укладеного між ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр" та ОСОБА_1 ,. матеріали справи не містять.

Докази нотаріального посвідчення кредитного договору № 200505173 від 15.04.2016 року, укладеного між ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр" та ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні.

Докази існування будь-яких фінансових зобов`язань між ОСОБА_1 та ТОВ "Фінансова компанія "Авансар" також до суду не надані.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нотаріус при цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про виконавче провадження", встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового його виконання.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами за правилами ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про нотаріат" визначений цим законом та іншими актами законодавства України, в тому числі і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5.

Відповідно до п. 19 ст. 34 ЗУ "Про нотаріат" вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Таким чином вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 ЗУ "Про нотаріат" та Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України "Про нотаріат" та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок).

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 .

На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат").

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі №750/1627/18.

Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене, та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17 та підтверджений у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року № 201/11696/16-ц.

Подання позивачем даного позову суд розцінює як незгоду із пред`явленою їй заборгованістю, а, отже, наявністю спору щодо її розміру. Докази безспірності такої заборгованості відповідачем суду не надані.

Суд також зазначає, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін.

У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди.

Отже, станом на час вчинення виконавчого напису 28.05.2021 року, Постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору.

Як встановлено судом, нотаріусом Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17, оскільки постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом нечинною з моменту її прийняття, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова КМУ №1172 в редакції від 29.11.2001.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на момент вчинення виконавчого напису 27.01.2020 року п. 2 Переліку був нечинним, у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, відповідачем суду не надано доказів як існування кредитного договору, на підставі якого вчинявся виконавчий напис нотаріусом, так і його посвідчення у нотаріальному порядку, що виключає можливість вчинення виконавчого напису щодо кредитних договорів.

Вказані правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц від 15.04.2020 у справі №158/2157/17.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом Остапенком Є.М. з порушенням чинного законодавства, за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору, що виключало можливість його вчинення, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а разом 1488,60 грн.

Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволені повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1488,60 грн.

Крім того у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив про стягнення з відповідача на його користь 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу, на підтвердження чого долучив до позовної заяви квитанції про сплату 2000,00 грн. на користь ТОВ "Лекс Тулс".

Відповідно до роз`яснення п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, виходячи з того, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, як не надано і доказів того, що позивачем сплачено 2000,00 грн. на користь ТОВ "Лекс Тулс" саме у звязку із зверненням до суду із позовом у вказаній цивільній справи, до суду не надано навіть договір про надання правової допомоги, докази того, що ТОВ "Лекс Тулс"надає правову допомогу, витрати на професійну на правничу допомогу ОСОБА_1 відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 142, 223, 259, 264, 265, 273, 280, 285 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авансар", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 68614, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авансар" заборгованості за кредитним договором № 200505173 від 15.04.2016 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авансар" (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б, оф. 501/5, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в сумі 992,40 грн. та судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, в сумі 496,20 грн., а всього в сумі 1488,60 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2022 року.

Суддя О.І. Демінська