Справа № 201/2563/22
Провадження № 2/201/2009/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» 03 травня 2022 року звернулось до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 в обґрунтування якого, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 09 вересня 2008 року між кредитором - АТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2008-123 від 09.09.2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 53 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.09.2018. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором третя особа станом на 19.10.2021 моє заборгованість - 430 756, 12 доларів США, яка складається: 52 831,11 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 167 434,39 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 210 490,62 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 09.09.2008 уклали договір іпотеки № 2008/123. Згідно договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 288 575, 00 грн. На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просив суд, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 2008/123 від 09.09.2008, в розмірі 430 756, 12 доларів США, з яких: 52 831,11 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 167 435,39 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 210 490,62 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, звернути стягнення на квартиру загальною площею 41 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.41).

Ухвалою судді від 04 травня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 42).

До суду 26 травня 2022 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.46).

Представник позивача надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 вересня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2008-123 від 09.09.2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 53 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.09.2018.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати.

У порушення зазначених умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором третя особа станом на 19.10.2021 моє заборгованість - 430 756, 12 доларів США, яка складається: 52 831,11 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 167 434,39 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 210 490,62 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 09.09.2008 року уклали договір іпотеки № 2008/123. Згідно договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 288 575, 00 грн.

Позивач за вихідним № 30.1.0.0/2-Y8 від 31.01.2022 направив відповідачу та третій особі повідомлення про усунення порушення за кредитним договором № 2008/123 від 09.09.2008, відповідно до якого повідомив останніх про порушення зобов`язання за кредитним договором № 2008/123 від 09.09.2008 та вимагав повернути прострочену заборгованість в розмірі 436 314,62 Доларів США , в семиденний строк з дня отримання цієї вимоги.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Застава відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України та стаття 1 Закону України «Про заставу» є способом забезпечення зобов`язань. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави згідно ч.1,2 статті 590 Цивільного кодексу України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом .

Частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом .

За положеннями ч.2 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року(справа № 6-10цс13).

Разом з цим, розглядаючи вимоги позивача в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі суд проходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог, оскільки вони є передчасними, крім того суду не надано та судом не встановлено жодних доказів на підтвердження реєстрації у вказаній квартирі відповідача та/або інших осіб, також позивачем не уточнено під час розгляду справи позовні вимоги в частині того, яких саме інших осіб слід виселити.

За таких підстав, оцінюючи зібрані та досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява, підлягає частковому задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 172 608,13 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 590 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 2008/123 від 09.09.2008, в розмірі 430 756, 12 доларів США, з яких: 52 831,11 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 167 435,39 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 210 490,62 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, звернути стягнення на квартиру, яка на підставі договору дарування належить ОСОБА_1 , загальною площею 41 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» () судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 172 608 (сто сімдесят дві тисячі шістсот вісім) гривень 13 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Батманова