Дата документу 11.04.2022 Справа № 335/7929/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7929/20
Провадження №22-ц/807/618/22
Головуючий в 1-й інстанції - Крамаренко І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11квітня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 11 листопада 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівський олійний органічний завод» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» у якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог та заяви про зменшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача не нараховану та не виплачену йому заробітну плату у розмірі 31 262, 40 грн. за період трудових відносин з 12 травня 2020 року по 19 березня 2021 року, поштові витрати у розмірі 500,00 грн., витрати на проїзд у розмірі 598,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 був працевлаштований у ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» на посаді інженера з охорони праці за дистанційним режимом роботи за сумісництвом на 0,5 ставки з 12 травня 2020 року по 19 березня 2021 року. За весь час роботи у відповідача заробітна плата жодного разу позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. З посиланням на вимоги ст.115 КЗпП України та Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», позивач зазначає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню не нарахована та невиплачена заробітна плата у розмірі 31262,40 грн. з розрахунку: 312 (за період з 12 травня 2020 року по 19 березня 2021 року) календарних днів помножені на 100,20 грн. (середньоденна заробітна плата).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівський олійний органічний завод» про стягнення заробітної плати - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі надано докази виконання трудових обов`язків інженера з охорони праці на ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» і ці докази не спростовані відповідачем, тому відмова у задоволенні позову є безпідставною.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн. (2481,00 грн. Х 100 = 248 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу директора ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» Шарамок С.І. №7-к від 08.05.2020 - ОСОБА_1 було прийнято на посаду енергетика з 12 травня 2020 року за сумісництвом на 0,5 ставки з щоденною тривалістю робочого дня - 4 години (з 8:00 до 12:00) з посадовим окладом 5200,00 грн. з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу - 2600,00 грн. (а.с.63).

Згідно довідки від 23.02.2021 за підписом директора ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» Шарамок С.І. про середній заробіток ОСОБА_1 , що займає посаду енергетика за сумісництвом: у грудні 2020 року посадовий оклад становив 5200,00 грн.; заробітна плата, яку беруть до уваги при розрахунку середнього заробітку за два місяця роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати - 2600,00 грн.; фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 0; нараховано заробітної плати - 0,00; у січні 2021 року посадовий оклад становив 6100,00 грн.; заробітна плата, яку беруть до уваги при розрахунку середнього заробітку за два місяця роботи відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати -3050,00 грн.; фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 0; нараховано заробітної плати - 0,00 (а.с.64).

Згідно довідки про доходи від 23.02.2021 за підписом директора ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» Шарамок С.І. - дохід ОСОБА_1 за період з травня 2020 року по січень 2021 року 0,00 (а.с.65).

З припису Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 22.04.2021 №ЗП 2239/118/АВ/П, який видано за результатами проведення заходу контролю на ТОВ «Борщівський олійний органічний завод», встановлено що 19.03.2021 на підприємстві було видано наказ №19/03/1-к про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП ОСОБА_1 (а.с.139-140).

Як підставу звернення до суду з позовом позивач зазначає те, що період роботи за сумісництвом на посаді енергетика ТОВ «Борщівський олійний органічний завод» ним фактично виконувалась робота, згідно переліку у позовній заяві, що підтверджується декларацією №2619 від 25 травня 2020 року (а.с. 6-10). Також позивач зазначає, що працював дистанційно на підтвердження чого надав переписку з відповідачем засобами електронного зв`язку (електронна пошта) (а.с.161-178). Разом з тим, відповідачем за виконану роботу йому не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем на підтвердження виконаних робіт надано декларацією №2619 від 25 травня 2020 року, разом з тим вона не може бути прийнято судом, як належний та допустимий доказ виконаних робіт, оскільки не містить самого переліку робіт, про які зазначає у позовній заяві позивач. Щодо наданої позивачем переписки з відповідачем засобами електронного зв`язку, які використовується ОСОБА_1 , як доказ виконаних ним робіт, то їх суд оцінює критично, оскільки згаданий доказ не відповідає вимогам ЦПК України, які визначені для письмових та електронних доказів, а тому, за відсутності інших належних та допустимих доказів, не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Отже, на підтвердження фактичного виконання позивачем роботи за сумісництвом, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України, працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України визначає трудовий договір як угоду між працівником і власником чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації, чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити відповідні умови праці, необхідні для виконання обумовленої договором роботи.

Відповідно до вимог статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи (частина друга статті 24 КЗпП України).

Тобто, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Як визначено нормами трудового законодавства, про роботу за сумiсництвом з працівником укладається трудовий договiр. За кожною посадою (основною i за сумiсництвом) тривалiсть робочого часу, порядок оплати працi, надання вiдпустки тощо має визначатися окремо.

Тривалiсть роботи сумiсникiв, якi працюють не на державному пiдприємствi, в установi, органiзацiї, може бути встановлена впродовж усього вiльного вiд основної роботи часу, який не має перевищувати нормальної тривалостi робочого часу, встановленої КЗпП. Проте працiвник-сумiсник не може виконувати одночасно роботу за сумiсництвом та за основним мiсцем роботи.

Умови, за яких робота для працiвника вважатиметься сумiсництвом, це - наявнiсть основної роботи на умовах трудового договору; можливiсть працювати на тому самому або iншому пiдприємствi, в установi, органiзацiї або в громадянина; робота провадиться у вiльний вiд основної роботи час.

Вiдповiдно до статті 102-1 КЗпП України працiвники, якi працюють за сумiсництвом, одержують заробiтну плату за фактично виконану роботу.

Пiд фактично виконаною роботою слiд вважати роботу, виконання якої вiдображено у вiдрядному нарядi, або роботу, виконання якої зафiксовано в табелi облiку робочого часу.

Пiд час прийняття на роботу працiвника-сумiсника та оформлення з ним трудових вiдносин обидвi сторони (власник або уповноважений ним орган та працiвник) насамперед повинні визначити режим роботи за сумісництвом та порядок оплати працi.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладення трудового договору свідчить про те, що між працівником та роботодавцем виникли правовідносини, що зобов`язують їх виконувати певні функції та дотримуватись вимог, встановлених для сторін трудового договору законодавством про працю. Отже, лише у разі доведення факту укладення трудового договору працівник має право вимагати, а роботодавець зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на реалізацію прав працівника, які гарантовані йому законодавством.

Як вірно вказав суд першої інстанції, позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами факту наявності саме трудових відносин з відповідачем у період з 12 травня 2020 року по 19 березня 2021 року пов`язаних із виконанням позивачем обов`язків інженера з охорони праці за сумісництвом з дистанційним режимом роботи, які б давали підстави для подальшого вирішення питання про виконання відповідачем як роботодавцем своїх обов`язків щодо нарахування та виплати заробітної плати.

Докази надані позивачем на підтвердження своїх доводів, а саме Декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці не підтверджує виконання ОСОБА_1 обов`язків інженера з охорони праці у період з 12 травня 2020 року по 19 березня 2021 року, оскільки складена 08 травня 2020 року (а.с.10). Довідка Пенсійного фонду засвідчує факт відпрацьованих позивачем 20 робочих днів у травні 2020 року без зазначення посади, враховуючи те, що факт роботи на посаді енергетика у вказаний період відповідачем не оспорюється.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 квітня 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

В.Ю. Бєлка