ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/14270/21

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1032/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного судового рішення 22.08.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» Чернігівської обласної ради про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» Чернігівської обласної ради про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову посилався на те, що 11.07.2016 близько 16 год. 20 хв. по вул. Шевченка в районі будинку № 83-а в м. Чернігові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля карети швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 (працівника ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради), який, рухаючись по вул. Шевченка зі сторони вул. Рокоссовського в бік вул. О. Молодчого, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006575 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та постановою від 20.04.2020 кримінальне провадження було закрито.

Позивач вказує, що на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ/8180544) від 26.06.2016 ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодувало йому шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності в сумі 26100 грн, моральну шкоду в сумі 1305 грн; витрати на лікування в сумі 19449 грн 60 коп. та моральну шкоду в сумі 972 грн 48 коп. Тобто, на даний час ПАТ «НАСК «Оранта» відшкодовано в повному обсязі матеріальну (майнову) шкоду та частково в межах, визначених страховими лімітами, моральну шкоду в сумі 2227 грн 48 коп.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 був працівником КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради, то саме відповідач має відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну в результаті ушкодження здоров`я від отриманих травм в дорожньо-транспортній пригоді, яка у повному обсязі не була компенсована ПАТ «НАСК «Оранта» в силу договору та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який позивачем визначений у розмірі 202227 грн 48 коп., оскільки саме вказана сума коштів могла б компенсувати біль та страждання, які довелося пережити позивачу після дорожньо-транспортної пригоди та доводиться переживати і зараз, з врахуванням отриманих тілесних ушкоджень які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. У зв`язку з отриманими травмами позивач неодноразово знаходився на лікуванні та йому було встановлено ІІ групу інвалідності та погоджено індивідуальну програму реабілітації.

Крім того, вказує, що він переніс і фізичний біль, і емоційний стрес, зазнав душевних та матеріальних збитків, не може продовжувати вести активний спосіб громадського життя, який існував до ДТП, потребує постійного спостереження за наслідками отриманих травм, реабілітації, відновлення свого здоров`я.

У позові ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, просить стягнути з КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на свою користь моральну шкоду, пов`язану із ушкодженням здоров`я від отриманих тілесних ушкоджень у дорожньо-траснпортній пригоді, у розмірі 200000 грн. та 5000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.08.2022 позов ОСОБА_1 до КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 60000 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на правничу допомогу та на користь держави 992,40 грн судового збору.

В обгрунтування рішення суд послався на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру та глибини фізичних і душевних страждань, які зазнав позивач, їх тривалості (позивач з 2016 року постійно проходить лікування за наслідками ДТП), а також суд врахував стан його здоров`я, наслідки завданої, у зв`язку з ДТП, шкоди для здоров`я позивача, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності дійшов висновку, що компенсація в сумі 60000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Крім того, за висновком суду, у цій справі неможливо застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки згідно з п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Петрушанко В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.08.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Заявник посилається на те, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 16835 від 28.11.2019 дії велосипедиста ОСОБА_1 в дорожній ситуації не відповідали вимогам п.п. 3.2, 9.2, 9.4, 10.2, 10.4 Правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, тобто з вини ОСОБА_1 сталась дорожньо-транспортна пригода.

У скарзі заявник наголошує, що суд першої інстанції не врахував того, що дорожньо-транспортна пригода сталась саме з вини ОСОБА_1 , що відповідно до положень ч. 1 ст. 1193 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо є груба необережність, то це є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Крім того, як зазначає заявник, Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 у справі № 355/981/16 за смерть потерпілого визнав розмір в 10000 грн розумним та справедливим, а у цій справі суд стягнув з підприємства 60000 грн, що не відповідає принципу розумності та справедливості.

Як стверджує заявник, суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_1 та необгрунтовано ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, що 11.06.2016 близько 16 год. 20 хв. по вул. Шевченка, в районі будинку № 83-а в м. Чернігові, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля карети швидкої медичної допомоги марки «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухаючись по вул. Шевченка зі сторони вул. Рокоссовського в бік вул. О. Молодчого, здійснив наїзд на велосипед вітчизняного виробництва марки «Минск», під керуванням ОСОБА_1 , який рухаючись в попутному з ним напрямку несподівано розпочав маневр лівого повороту. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та каретою швидкої медичної допомоги був доставлений до КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради, де після медичного обстеження з діагнозом: ЗЧМТ, СГМ, закрита травма живота, був госпіталізований до відділення.

Зазначене підтверджується Витягом з кримінального провадження про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.07.2016 за № 0006575 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (т. 1 а.с.10).

Постановою старшого слідчого Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області Кондренка О.М. від 20.04.2020 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях водія карети швидкої медичної допомоги ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (т. 1 а.с. 11-15).

Із зазначеної постанови про закриття кримінального провадження убачається, що відповідно до висновку експерта № 1148 від 04.11.2016 ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. При цьому, саме дії ОСОБА_1 (невідповідність вимогам пункту 3.2, 10.1 ПДР) в даній дорожньо-транспортній пригоді мають причинний зв`язок з негативними наслідками для його здоров`я. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 16835 від 28.11.2019 дії велосипедиста ОСОБА_1 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам пунктів 3.2, 9.2 (б), 9.3, 9.4, 10.2 та 10.4 Правил дорожнього руху. Невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_1 вимогам пункту 3.2, 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. У діях водія автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 в даній дорожньо-транспортній ситуації не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Приймаючи до уваги покази учасників пригоди, аналізуючи дані висновків експертиз, в діяннях водія карети швидкої медичної допомоги ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_1 встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України. Але в даній дорожній обстановці у діях велосипедиста ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам пункту 3.2., 10.1., 10.4. ПДР. Дії велосипедиста ОСОБА_1 є умовою та причиною настання дорожньо-транспортної події і перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.с. 14).

За матеріалами справи, власником транспортного засобу «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_1 є ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 17).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради та обіймав посаду водія автомобіля ШМД 2 класу, що підтверджується відповідним наказом № 1/235 від 28.12.2012 та копією дорожнього листа № 389 (т. 1 а.с. 126, 127).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Peugeot Boxer», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу № АІ/8180544 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.05.2016, укладеного між ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради, як страхувальником та ПАТ «НАСК «Оранта», як страховиком. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 200000 грн (т. 1 а.с. 16).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявами про виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 132-134, 135-136).

ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_1 шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 26100 грн, моральну шкоду у розмірі 1305 грн; витрати на лікування в сумі 19449 грн 60 коп. та моральну шкоду в сумі 972 грн 48 коп. Загальна сума виплаченої позивачу моральної шкоди - 2227 грн 48 коп., що підтверджується матеріалами страхової справи № 5757 (т. 1 а.с. 19, 20, 114, 115, 116, 117).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував, що загальний розмір заподіяної йому моральної шкоди він оцінює в 202227 грн 48 коп. і вона у повному обсязі не була компенсована ПАТ «НАСК «Оранта» в силу договору та спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно висновку експерта № 1148 від 04.11.2016 в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з багато уламковим переломом скроневої, тім`яної, потиличної кісток справа, забоєм головного мозку, травматичним субарахноідальним крововиливом, підшкірними гематомами правих скроневої та біля вушної ділянок. Також у нього малася закрита травма грудної клітки з переломами 2, 4, 5, 6 ребер ліворуч, тіла лівої лопатки, гематомою в області кута лівої лопатки ускладненої лівобічним пневмогідротораксом; гематома лівого плеча. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок ударної дії тупих, твердих предметів і по давності утворення можуть відповідати даті 11.07.2016, як на це вказано в постанові про призначення експертизи. Весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. При лабораторному дослідженні крові та сечі на алкоголь, взятих 11.07.2016 у ОСОБА_1 при надходженні його до Чернігівської міської лікарні № 2 алкоголь не виявлено (т. 1 а.с. 54-61).

Перебування ОСОБА_1 на лікуванні після дорожньо-транспортної пригоди підтверджується випискою-епікризом № 8908 КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» № (т. 1 а.с. 26), довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді № 335 (т. 1 а.с. 27), випискою-епікризом з історії хвороби у КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» № 11715 (т. 1 а.с. 28), індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 91 (т. 1 а.с. 29-30), випискою-епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 2603 КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» (т. 1 а.с. 31), довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді № 336 (т. 1 а.с. 32), випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (т. 1 а.с. 33), повторною індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 217 (т. 1 а.с. 34-35), випискою-епікризом з медичної картки стаціонарного хворого № 4515 (т. 1 а.с. 36), довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді № 334 (т. 1 а.с. 37), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (т. 1 а.с. 38), випискою-епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 2755 (т. 1 а.с. 39), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (т. 1 а.с. 40), індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 384 (т. 1 а.с. 41-42), випискою-епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 7919 (т. 1 а.с. 44).

01.03.2020 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 520977 (т. 1 а.с. 43).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру та глибини фізичних і душевних страждань, які зазнав позивач, їх тривалості (позивач з 2016 року постійно проходить лікування за наслідками ДТП), а також суд врахував стан його здоров`я, наслідки завданої, у зв`язку з ДТП, шкоди для здоров`я позивача, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності дійшов висновку, що компенсація в сумі 60000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Крім того, за висновком суду, у цій справі неможливо застосувати до вимог позивача позовну давність, оскільки згідно з п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Проте, з таким висновком суду суду першої інстанції частково погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Системний аналіз й тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка спричинена отриманням тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення стану здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки автомобіля, яким керував водій ОСОБА_2 і який перебував у трудових відносинах з КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради.

Тому за шкоду, завдану працівником під час виконання ним трудових обов`язків несе відповідальність роботодавець.

Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), зокрема те, що у позивача погіршився стан здоров`я, перебування на тривалому лікуванні та наявність на утриманні батьків похилого віку.

Враховується також стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення на його користь 200 000 гривень моральної шкоди є очевидно завищеними, належним чином не мотивовані, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнутою.

Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню в користь позивача, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст. 23 ЦПК України, характер правопорушення, вимоги розумності та справедливості, встановлення порушення позивачем Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим розмір такої слід змінити, зменшивши її до 30000 грн на користь позивача.

Також при визначенні сум моральної шкоди апеляційним судом враховується поведінка ОСОБА_1 , який порушив Правила дорожнього руху України, ці обставини є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та зміни рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача з КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», до 30000 грн.

В іншій рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 зазначеної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у сумі 200000 грн. Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 у справі № 761/11472/15-ц дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майнової вимогою, якщо вона позивачем визначена у грошовому вимірі. Таким чином, враховуючи приписи п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», позивач мав би сплатити за подачу позову 908,00 грн судового збору, проте він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (15 % від заявленого розміру в суді першої інстанції), сума судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню з КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь держави в розмірі 136,20 грн, та слід компенсувати за рахунок держави 1157,70 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Також підлягає зменшенню розмір витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам до 750 грн, які підлягають стягненню з КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2022 року змінити в частині визначеного до стягнення розміру моральної шкоди, витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради (юридична адреса: м. Чернігів, вул. Шевченка, 160; ), на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) з 60000 грн до 30000 грн, правничої допомоги з 5000 грн до 750 грн.

Зменшити розмір стягнутого судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції з Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради на користь держави з 992 грн 40 коп. до 136 грн 20 коп.,

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Комунальному некомерційному підприємству «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради судовий збір сплачений за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1157 грн 70 коп. за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 02.11.2022.

Головуючий Судді :