ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/785/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/3862/21 Категорія: 311000000 Ватажок-Сташинська А. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участі секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України»;

особа, яка подає апеляційну скаргу ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України»

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Ватажок - Сташинської А.В. у приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 04.04.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним і скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

23.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним і скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що на підставі оспорюваного наказу її протиправно, усупереч положенням Законів України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», «Про захист населення від інфекційних хвороб» відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 посилається, що обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 не визначена наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153. Вимога відповідача надати докази проведення щодо позивача медичних маніпуляцій, зокрема, проведення щеплень є незаконною. Позивач вказує на порушення відповідачем права позивача ОСОБА_1 на оплату праці у зв`язку із відстороненням від роботи без збереження заробітної плати на підставі оспорюваного наказу. Вона зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання відповідача виплатити позивачу ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 28.12.2021 року позивач ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним і скасувати наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 09.12.2021 року № 374-О та поновити на її роботі.

Зобов`язати Державну установу «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним і скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 09.12.2021 року № 374-О «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Державну установу «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, з часу відсторонення від роботи 09.12.2021 року по час фактичного допущення до роботи, обраховану відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що скаржник вбачає підстави для розгляду профілактичного щеплення проти COVID-19 як такого, що набуло статусу обов`язкового на законодавчому підґрунті для працівників окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, зокрема, і працівників ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України».

Апеляційна скарга мотивована тим, що обов`язкова вакцинація для позивача з подальшим її відстороненням від роботи через відсутність щеплення від COVID-19 або абсолютних протипоказань до такої вакцинації ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційною для досягнення такої мети, та є цілком необхідною у демократичному суспільстві.

Скаржник звертає увагу на те, що відсторонення позивача від виконання конкретної роботи було здійснено, оскільки така особа відмовилась від обов`язкового щеплення та не надала будь-яких доказів, що вона має протипоказання для вакцинації.

В апеляційній скарзі зазначається, що постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств та відомств, які є нормативно-правовими актами і обов`язковими до виконання, то відповідач був зобов`язаний відсторонити від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень і надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації, виданий закладом охорони здоров`я.

Вважає, що бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки згідно зі ст. 44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - він може бути притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Скаржник звертає увагу на те, що наведені діяння позивача можуть розглядатися, як факт ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення, у розумінні ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Посилається на те, що системний аналіз інформації щодо Законів України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» дозволяє дійти висновку, що скаржник застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», що є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та виданим наступним у часі.

Скаржник вважає, що оскільки позивача ОСОБА_1 відсторонено від роботи за наявності законних підстав для цього, у зв`язку з не наданням документів, передбачених п. 2 наказу ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 17.11.2021 року № 478 «Про здійснення заходів контролю за проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ», внаслідок чого позивача тимчасово відсторонено від роботи, середній заробіток за цей час стягненню з скаржника не підлягає.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, скаржник ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» просить суд апеляційної інстанції скасувати частково рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і стягненні судових витрат, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року - залишити без змін, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.

31.05.2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу надійшов відзив від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бочарова Олександра Михайловича.

В обґрунтуванні відзиву представник позивача зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що щеплення проти COVID-19 не набуло статусу обов`язкового профілактичного щеплення, тому відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи згідно з оспорюваним наказом є втручанням у право на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а отже, в силу положень п. 1 ст. 92 Конституції України, таке втручання дозволено виключно законами України.

У відзиві представника позивача ОСОБА_1 адвокат Бочарова О.М. стверджує, що, враховуючи відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, він однозначно є безпідставним, свавільним та підлягає скасуванню.

Представник позивача зазначає, що вимога стосовно нарахування та виплати середньої заробітної плати є похідною від першої позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, яку суд першої інстанції обґрунтував незаконним наказом про відсторонення від роботи, дійшов висновку про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 середню заробітну плату.

У відзиві адвокат Бочаров О.М. просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, та стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 2600,00 грн.

Сторони в судове засідання апеляційного суду з?явились.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, які з?явилися в апеляційний суд, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вище вказаним вимогам закону.

Приймаючи до уваги, що скаржник ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати частково рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і стягненні судових витрат, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, то колегія суддів апеляційного суду перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині визнання протиправним і скасування наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_1 та зобов`язанню скаржника нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, приймаючи до уваги роз`яснення, викладені у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року про те, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, суд першої інстанції виходив з того, що щеплення проти COVID-19 не набуло статусу обов?язкового профілактичного щеплення та вказав, що відсторонення позивача від роботи згідно з оспорюваним наказом є втручанням у право на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень п. 1 ст. 92 Конституції України, таке втручання дозволено виключно законами України.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що положеннями ст. 7, п. «е» ч. 1 ст. 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» визначено, що підприємства, установи і організації зобов?язані усувати від роботи осіб, які ухиляються від обов?язкового щеплення проти інфекцій, за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби або за поданням головних державних санітарних лікарів (їх заступників). У даному випадку такі подання стосовно позивача були відсутні, хоча закон з достатньою чіткістю вимагає їх наявності.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Державну установу «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, суд першої інстанції вказав, що, беручи до уваги, що суду не надано доказів, які підтверджують розмір заробітної плати позивача, то у зв?язку з чим у суду відсутня можливість розрахувати суму середнього заробітку, тому суд приходить до висновку задовольнити дану позовну вимогу та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи з часу відсторонення від роботи 09.12.2021 року по час фактичного допущення до роботи.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» відповідно до Статуту, затвердженого наказом МОЗ України від 02.06.2021 року № 1103 є санітарно-профілактичним закладом з охорони здоров`я, що заснований на державній власності та належить до управління МОЗ України.

Центр є державною бюджетною неприбутковою установою. Уповноваженим органом управління є МОЗ України (а. с. 67-75).

Згідно наказу ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» № 294-О від 03.01.2013 року позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу з 03.01.2013 року до Золотоніського міжрайонного відділу на посаду завідувача відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень лікаря з гігієни праці (а. с. 76).

Відповідно до наказу Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 19.12.2019 року № 378-О, у зв`язку з введенням в дію з 20.12.2019 року нової структури та штатного розпису позивача ОСОБА_1 з 20.12.2019 року переведено на посаду лікаря з гігієни праці Золотоніського лабораторного відділення (а. с. 77).

Згідно наказу в.о. генерального директора ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 09.12.2021 року № 374-О «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » (а. с. 79) на підставі наказу ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» від 17.11.2021 року № 478 «Про здійснення заходів з контрою за проведенням обов?язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» (а. с. 80-81), повідомлення про обов?язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_1 вiд 07.12.2021 року № 14-3155 (а. с. 83), керуючись ст. 46 Кодексу законів про працю України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров?я України «Про затвердження Переліку професiй, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 зі змінами, внесеними Наказом Міністерства охорони здоров?я України від 01.11.2021 року № 2393 та п. 416 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 ОСОБА_1 , лікаря з гігієни праці Золотоніського вiддiлення Золотоніського районного відділу, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09 грудня 2021 року до усунення причин, що стали передумовою такого вiдсторонення.

Наказом в.о. генерального директора Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 03.03.2022 року № 83-О відповідно до наказу МОЗ України від 25.02.2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153» ОСОБА_1 лікаря з гігієни праці Золотоніського вiддiлення Золотоніського районного відділу допущено до роботи з 02.03.2022 року до завершення воєнного стану в Україні (а. с. 171).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначені хвороби, проти яких профілактичні щеплення є обов?язковими: дифтерія, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров?я, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров?я.

Міністерство охорони здоров?я, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров?я, може встановити перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб.

Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153, який набув чинності 08.11.2021 року, затверджено перелік професій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Це працівники, зокрема, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності.

При цьому, вакцинації підлягають усі працівники вказаних установ і закладів згідно зі штатним розписом. Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595. Протипоказання до вакцинації встановлюються лікарем.

Із 8 листопада 2021 року набули чинності зміни до постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, внесені постановою КМУ від 20 жовтня 2021 року № 1096.

Так, пункт 41-6 доповнено нормою щодо відсторонення працівників: «Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов?язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов?язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов?язковим профілактичним щеплення, затвердженим наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов?язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов?язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП, частини 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров?я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини 1 статті 94 КЗпП, частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» (мінімальна зарплата); відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов?язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

Згідно ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у разі відмови або ухилення від обов?язкових профілактичних щеплень працівників, які підпадають під обов?язкове щеплення, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Наказ МОЗ № 2153 від 04 жовтня 2021 року визнав обов?язковим щеплення від COVID-19 для певних професій, зокрема, і для професії позивача.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов?язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов?язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 року № 731).

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Держава, встановивши обов?язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема, працівників закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, реалізує свій обов?язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров?я всіх учасників такого процесу, в тому числі, і власне не щепленого працівника.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов?язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Законодавством не передбачено обов?язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв?язку з відмовою від ухилення від проведення обов?язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Приймаючи до уваги вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що в.о. генерального директора ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» Кравченко Л.М., на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників процесу функціонування відповідного закладу охорони здоров`я, діяла у межах своїх повноважень і відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153, ст. 46 КЗпП правомірно прийняла рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що стали передумовою такого відсторонення.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення.

Керівник зобов?язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) дотримується послідовної практики, за якою будь-які втручання та обмеження прав особи мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві.

У справі «Соломахін проти України (рішення від 15 березня 2012 року) ЄСПЛ зробив правовий висновок, за змістом якого примусова вакцинація як примусове медичне лікування означає втручання в право на повагу до приватного життя, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Втручання у фізичну недоторканність заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров?я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційних захворювань у регіоні.

Можливість відсторонення від роботи у зв?язку з не проходженням щеплення також підтверджується висновками ЄСПЛ у подібних справах, а саме: у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов?язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21).

У вересні 2021 року ЄСПЛ розглянув два запити про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов?язку вакцинації проти Covid-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону.

Проте, ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, Theofanopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21).

У подібних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 року у справі № 337/3087/17 висловив позицію про те, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі, в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров?я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

У постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов?язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров?я, а також здоров?я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто, в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об?єктивні підстави, тобто є виправданим.

Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не освіта, а саме життя, здоров?я і безпека людини визначаються найвищою соціальною цінністю.

Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров?я і безпеки людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров?я його громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущеною до занять, реалізує свій обов?язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров?я не тільки всіх учнів і працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином саму дитину, яка не отримала профілактичні щеплення. З огляду на суспільні інтереси, тимчасове відсторонення (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) дитини від занять не призвело до порушення конституційного права дитини на освіту, яку вона може отримати в інших формах.

З огляду на викладені правові позиції, наявні підстави вважати, що втручання у вигляді обов?язковості певних щеплень ґрунтується на законодавстві, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та цілком необхідним у демократичному суспільстві.

У п. п. а), б) ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я» встановлено, що громадяни України зобов?язані, зокрема, піклуватись про своє здоров?я та здоров?я дітей, не шкодити здоров?ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Отже, недотримання загальних правових обов?язків, спрямованих на охорону здоров?я людей, по своїй суті має на меті застосування захисних, а не каральних заходів.

Таким захисним заходом законодавством визначено відсторонення від роботи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 відмовилася від проходження щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідних документів щодо протипоказань організму від такого щеплення роботодавцям не надала.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що наказ в.о. генерального директора ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 09.12.2021 року № 374-О «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » був винесений на момент набрання чинності наказу Міністерства охорони здоров?я України від 04.10.2021 року № 2153.

Таким чином, на дату винесення оскаржуваного наказу підзаконні нормативно-правові акти щодо обов?язкового щеплення від COVID-19 вже набрали чинності, а тому оспорюваний наказ є законним та таким, що не підлягає до скасування, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув, та не надав належної правової оцінки даному факту, тому прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог позивача.

Так, маючи необхідність діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» було вжито заходів у вигляді відсторонення ОСОБА_1 від роботи для недопущення порушених вимог законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, провівши оцінку аргументів та доводів сторін дійшла висновку, що наказ ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», який прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 щодо обов?язкового відсторонення ОСОБА_1 , як працівника закладу охорони здоров`я державної форми власності, з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати, не є протиправним та виданий відповідно до закону.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідних вимог від результатів вирішення матеріально-правових вимог про визнання незаконним і скасування відповідного наказу, то з огляду на безпідставність первісних вимог похідні вимоги відповідно не підлягають до задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 04 квітня 2022 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставного часткового задоволення вимог позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» є обґрунтованими, спростовують висновки районного суду щодо часткового задоволення позовних вимог, тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Твердження позивача ОСОБА_1 про порушення її конституційних прав з тих підстав, що вакцинація від COVID-19 для працівників є добровільною, суд зазначає, що норми чинного законодавства України не містять норм щодо примусової вакцинації, тому діюче законодавство у разі відмови чи ухилення від обов?язкової вакцинації дозволяє відсторонювати таких працівників без виплати заробітної плати.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов?язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції, тому підлягають задоволенню апеляційним судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасуванню наказу та зобов`язанню нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, оскільки ухвалене при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, тому слід ухвалити нове судове рішення в даній частині вимог позивача про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то судові витрати підлягають перерозподілу.

Отже, стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» підлягають судові витрати за сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1362,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 квітня 2022 року в частині визнанння протиправним і скасування наказу Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 09.12.2021 № 374-О про відсторонення від роботи ОСОБА_1 та зобов`язанню Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, з часу відсторонення від роботи 09.12.2021 року по час фактичного допущення до роботи скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним і скасування наказу Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» від 09.12.2021 року № 374-О про відсторонення від роботи ОСОБА_1 та зобов`язанню Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, з часу відсторонення від роботи 09.12.2021 рокупо час фактичного допущення до роботи.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 12.07. 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков