КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6234/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 01 березня 2003 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області.

19 лютого 2016 року шлюб з відповідачем було розірвано.

Від спільного шлюбу вони мають повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час навчається на 2 курсі Київського національного торговельно-економічного університету (КНТЕУ), факультет: ресторанно-готельного та туристичного бізнесу, на денній формі навчання, на контрактній основі. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 2 4130 грн за 2 курс, 26 540 грн - 3 курс, 29 200 грн. - 4 курс.

Також додатково витрати на проживання в гуртожитку сплачуються на початку року окремо і за період від вересня 2021 року до травня 2022 року вартість склала 5 200 грн.

Вказує, що їхня донька проживає та перебуває на її утриманні і вона не в змозі самостійно утримувати їхню доньку, оскільки заробітна плата складає 7 100 грн на місяць, а інших видів доходу не має. У зв`язку з цим вони з донькою опинилися у скрутному матеріальному становищі і донька потребує матеріальної допомоги.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки добровільно не надає.

Посилалася на те, що відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Зазначає, що відповідач є працездатним, працює на мебельній фабриці і отримує заробітну плату у розмірі близько 17 000 грн на місяць, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує, отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання їхньої доньки.

З метою досудового врегулювання вказаного спору позивачка зверталася до відповідача з вимогою добровільної сплати відповідної суми коштів на утримання дитини, але відповідач не реагує.

Тому, звернулась до суду із зазначеним позовом, просила стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення донькою 23-х років, за умови, що вона буде продовжувати навчання (а.с.1-2).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від 22 вересня 2021 року і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що відповідач офіційно не працює та не має стабільного заробітку, про що він повідомляв в судовому засіданні і зазначав у відзиві на позовну заяву.

Вказує, що ознайомившись з текстом оскаржуваного рішення йому стало відомо, що він ніби позов визнав, «в судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років» питання чи визнаю я позов чи не визнаю я не зрозумів, оскільки коли мене запитали я розгубився і не зрозумів питання, суддя мене питав чи не проти я допомагати дитині і я відповів: так.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що разом з ОСОБА_1 проживає його цивільна дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та батько ОСОБА_6 , 1950 року народження, що підтверджується довідкою №31 від 12.11.2021 року, виданою головою правління ЖБК «Молодість». Вказує, що його дружина на даний час працює і фактично утримує сім'ю. Враховуючи дохід, він має змогу сплачувати аліменти на користь своєї повнолітньої доньки у розмірі 1 000 грн в місяць.

Суд першої інстанції мотивуючи рішення зазначив, що відповідач займається покраскою меблів, про що сам розмістив оголошення у соціальних мережах інтернету. Середня вартість покраски 1кв.м. - коштує від 1 000 грн., це середня ціна взята з мережі інтернет в оголошенні. Отже, рішення суду першої інстанції грунтується на припущеннях, оскільки жодних оголошень в мережі інтернет відповідач не розміщував та як, зазначав у відзиві, перебивається підробітками, стабільного доходу не має, і фактично його сім`ю утримує його цивільна дружина. Позивачкою жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має дохід, не надано. Натомість, відповідач надав довідку, відповідно до якої доходу він не отримує.

На підтвердження витрат на утримання повнолітньої доньки до позовної заяви позивачкою надано тільки договір про надання освітніх послуг, в якому зазначена вартість щорічного навчання. Доказів інших витрат та розрахунку необхідних витрат позивачкою не було надано.

Відповідно до наданих позивачем документів, вартість навчання становить 2-й курс - 24 310 грн, 3-й курс - 26 540грн, 4-й курс - 29 200 грн, проживання в гуртожитку 5 000 грн, в рік, тобто загальна вартість витрат становить за чотири роки навчання 99 870грн.

Вказує, що відповідно до відкритих даних, що розміщені на сайті Міністерства фінансів за посиланням https://mdex.minfm.com.Ua/ua//aboui 7 salarv / average / kievskava / : середній розмір заробітної плати по Київській області за жовтень 2021 року становив -

14 228 грн, за листопад 2021 року - 14 754 грн, отже % частина від середнього розміру заробітної плати становить 1 4754:4 = 3 688 грн.

Вважає, що оскільки він офіційно не працює, то аліменти визначаються виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості, отже 3600 х 48 місяців = 172 800 грн, що значно перевищує витрати на навчання та проживання.

Отже, судом першої інстанції не враховано, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої доньки, суд першої інстанції, всупереч вимогам частини першої статті 182 СК України, належним чином не встановив матеріальне становище відповідача та наявність у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей, а тому висновок суду першої інстанції стосовно того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця є необгрунтованим.

Суд першої інстанції не звернув уваги на приписи норми ст.199 СК України та на ту обставину, що позивачка не надала будь - яких доказів про те, що донька проживає разом з нею.

Вважає, що його донька проживає окремо від позивачки, а саме, в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується позивачкою. Будь - яких доказів про те, що донька проживає разом з позивачкою, суду першої інстанції не надано.

Суд першої інстанції не звернув уваги на норми цивільного законодавства та не врахував заперечення відповідача щодо стягнення аліментів на користь матері повнолітньої доньки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що відповідач в судовому засіданні в суді першої інстанції визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував сплачувати аліменти на утримання доньки на період її навчання у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу).

Вважає, що це було його виважене та розумне рішення дорослого чоловіка та батька. Відповідач розуміє значення своїх дій та може керувати ними.

В апеляційній скарзі зазначає про те що, він розгубився і не зрозумів питання тому і визнав позов в повному обсязі. Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач виказав свою готовність надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці і щоб грошові кошти отримувала саме донька ОСОБА_7 , а не позивачка, а подавши апеляційну скаргу фактично відмовляється від визнання обставин та самого позову.

Також, відповідач зазначає, що найближчі 48 місяців буде працювати офіційно, тобто за цей період планує приховувати свої доходи.

Зазначає, що відповідач в суді суду першої інстанції жодним чином не спростував доказів, наданих позивачкою про свій дохід.

З моменту подання позовної заяви до суду, а саме: від вересня 2021 року, ОСОБА_1 жодним чином не допомагає матеріально.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_3 не проживає зі своєю матір'ю є хибним, так як 4 дні на тиждень вона знаходиться на навчанні, а весь інший час проживає з матір'ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

За вимогами ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

Також, врахував всі обставини справи, матеріальне становище дитини, матері та матеріальне становище платника аліментів.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1

01 березня 2003 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 214.

Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , видана Відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області 05 серпня 2003 року, актовий запис № 1069, де батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року, шлюб, який був зареєстрований 01 березня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 214 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.5).

Згідно зі статтею 53 Конституції України кожен має право на освіту. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

З копії довідки №33/21/148 від 25 серпня 2021 року, яка видана Київським національним торговельно-економічним університетом ОСОБА_3 вбачається, що остання дійсно є студентом другого курсу денної форми навчання факультету ресторанно-готельного та туристичного бізнесу Київського національного торговельно-економічного університету. Термін закінчення навчання за навчальним планом здобувача вищої освіти освітнього ступеня бакалавр - червень 2024 року (а.с.6).

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на утриманні позивачки ОСОБА_2 .

За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стаття 198 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

За ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років.

За ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,

№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наведеного та враховуючи матеріальне становище дитини, матері та матеріальне становище платника аліментів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від 22 вересня 2021 року і до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: