Справа №: 671/2136/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

при секретарі: Кошонько Н.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Волочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до колишнього чоловіка- ОСОБА_3 та доньки- ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до рішення суду від 20 серпня 1993 року за нею зареєстровано частину спірного будинку. За вказаною адресою вона проживає одна, однак крім неї зареєстровані на постійне проживання її колишній чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та їх донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які наразі за місцем реєстрації не проживають.

Вказує, що ОСОБА_3 у вказаному будинку не проживає і ніколи не проживав, будь-яких його речей в будинку немає і не було ніколи. Весь час відповідач ОСОБА_3 проживав і проживає у своєї матері в АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 на початку 2012 року, забравши свої речі і припинивши проживання у вказаному житловому будинку (за місцем реєстрації), добровільно перебралася на постійне проживання в помешкання чоловіка за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, фактично з часу її вибуття (2012 року) по даний час відповідачі в спірному помешканні не проживають, не беруть участі у витратах по утриманню, проведенню поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території тощо.

Зважаючи на викладене, позивач на підставі ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

26 квітня 2022 року сторони в судове засідання не з`явились, були опитані раніше.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов з викладених у ньому підстав, зазначила, що їй належить частина будинку, відповідачі там не проживають, вона не може оформити субсидію.

Відповідач ОСОБА_2 в суді проти позову заперечила, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зазначила, що ОСОБА_1 є власником лише ј частини будинку, а всього є 4 співвласника. Вона- ОСОБА_2 також є власником ј частини будинку, оскільки в 1993 році так вирішив суд. Підтвердила, що дійсно тривалий час не проживає за спірною адресою, оскільки жити там неможливо через постійні сварки з боку ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в суді проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, підтримав пояснення ОСОБА_2 .

Допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожна окремо, підтвердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають за спірною адресою більше року.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 в суді показав, що є колишнім сусідом сторін у справі та пояснив, що відповідачі не проживають за спірною адресою, оскільки там неможливо проживати через сварки ОСОБА_1 .

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 в суді показала, що є сусідкою ОСОБА_2 та пояснила, що раніше відповідачі проживали за спірною адресою, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 будували будинок, зараз не проживають разом.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд знаходить позов таким, що задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 1993 року у справі № 2-307/2005, яке набрало законної сили, здійснено розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1 , відповідно з яким ОСОБА_1 та її двом неповнолітнім дітям ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виділено ѕ частини від всього будинковолодіння, а ОСОБА_3 ј частину від всього будинковолодіння (що підтверджується даними вказаного рішення та ухвали Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2007 року про роз`яснення рішення суду).

Згідно з технічним паспортом спірного будинковолодіння, виданим КП Волочиське районне бюро технічної інвентаризації 09 листопада 2007 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (на даний час ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить кожному по ј частині будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Таким чином, співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та їм кожному належить по ј частині будинку (що не заперечили в судовому засіданні сторони).

На даний часв будинку АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , відповідачі в цьому будинку не проживають більше року, що також сторонами не заперечується.

Викладені обставини свідчать про те, що позивач (один із співвласників) звернулась до суду з позовом до відповідачів (двох інших рівних співвласників) про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом, тобто їх власністю.

Зважаючи на наведене вище, встановлені судом обставини та правові норми, які регулюють відповідні правовідносини, позов задоволенню не підлягає, оскільки власник майна не може бути позбавлений однієї із складових змісту його права власності (права користування).

Факт не проживання відповідачів у спірному житлі понад один рік правового значення не має, оскільки норма, передбачена ч. 2 ст. 405 ЦК України, в даному випадку не може бути застосована до власника майна як відповідача у справі.

Таким чином, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України; ст. ст. 150, 155 ЖК України; ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )
Відповідач:ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 )
Відповідач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 )

Повне судове рішення складено 26 квітня 2022 року.

Суддя О.М. Бабій