Справа № 486/1148/22
Провадження № 2/486/583/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.,

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що є власником вказаної квартири. У квартирі зареєстрована його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка у даній квартирі не проживає біля двадцяти років, та його падчериця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати не користується квартирою, не несе витрат зі сплати комунальних послуг, у зв`язку з чим просить визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надав суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву, з якої вбачається, що остання позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на житло та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 8, 9).

З довідки (про склад сім`ї та реєстрацію) від 05.09.2022 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , дата реєстрації 06.11.1990 року, ОСОБА_3 , дата реєстрації 29.10.2014 року та відповідач - ОСОБА_2 , дата реєстрації 15.06.1993 року (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 10) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає з 1993 року. На підтвердження цього надав акти від 06.07.2022 року, 12.08.2022 року, 28.09.2022 року про не проживання особи за місцем реєстрації, складені комісією ОСББ "Молодіжна 5" (а.с. 12, 13, 14).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі понад встановлені строки підтверджується актами від 06.07.2022 року, 12.08.2022 року, 28.09.2022 року про не проживання.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 з 1993 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору ним не ставиться.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 200, 206, 229, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр САВІН