Справа № 454/2522/20 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2179/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», яка підписана адвокатом Харабарою Надією Ігорівною, на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2022 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

в серпні 2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором від 09 грудня 2017 року у розмірі 26 885 грн 53 коп., яка складається: 23 698,95 грн - заборгованості за кредитом; 2 933 грн 23 коп. - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 94 грн 22 коп. - заборгованості РКО; 04 грн 27 коп. - пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту; 116 грн 63 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором; 38 грн 23 коп. - інфляційних втрат.

Позов мотивовано тим, що 09 грудня 2017 року між банком та відповідачем укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості. Згідно умов та правил передбачено, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і банк в будь - який момент має право змінити кредитний ліміт(зменшити або збільшити). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, відповідач повинен був надавати банку грошові кошти, для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а відповідач належним чином зобов`язання за даним договором не виконав, що призвело до того, що станом на 04 серпня 2020 року відповідач має перед банком заборгованість в сумі 26 885,53 грн.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за Договором Комплексного Банківського Обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), заборгованість, розмір якої станом на 04 серпня 2020 року становить 23 698,95 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 23 698,95 грн. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог, а саме, щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованості за Договором Комплексного Банківського Обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), яка складається із заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості РКО, пені, 3% річних, інфляційних втрат - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, підписану адвокатом Харабарою Надією Ігорівною, в якій просить скасувати заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором. Так, сторонами погоджено всі істотні умови договору, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. В матеріалах справи наявні заява про приєднання, розрахунок заборгованості, виписка по рахунку, які суд не врахував як докази існування заборгованості. При цьому, банківська виписка має статус первинного бухгалтерського документа (п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).

Звертає увагу й на те, що при укладенні кредитного договору між банком та відповідачем, сторони керувалися умовами кредитування, викладеними в Заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) та умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщені на інтернет - сторінці банку.

Позивачем в апеляційному порядку оскаржується рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 грудня 2017 року, яка складається із заборгованості: 2 933 грн 23 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 94 грн 22 коп. - заборгованість РКО; 04 грн 27 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів та кредиту; 116 грн 63 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором; 38 грн 23 коп. - інфляційні втрати.

У частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції ні позивачем, ні відповідачем не оскаржується. А відтак, колегія суддів за приписами статті 367 ЦПК України законність оскаржуваного рішення суду в неоскарженій його частині не перевіряє.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає лише частково.

Аналіз змісту оскаржуваного рішення свідчить про те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 грудня 2017 року, яка складається із заборгованості: 2 933 грн 23 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 94 грн 22 коп. - заборгованість РКО; 04 грн 27 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів та кредиту; 116 грн 63 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором; 38 грн 23 коп. - інфляційні втрати, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містять умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені, РКО, інфляційні втрати, 3% річних за користування кредитними коштами та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Як встановлено та визнано доведеним судом першої інстанції, 09 грудня 2017 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено Заяву про приєднання № 1603780 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Шляхом підписання заяви про приєднання до ДКБО фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) відповідач беззастережно приєднався до ДКБО в редакції, яка на день підписання заяви на приєднання розміщена на інтернет - сторінці Банку www.oschadbank.ua та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору.

Із копії Заяви про встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 09 грудня 2017 року, Паспорту споживчого кредиту, підписаних сторонами, убачається й те, що відповідач ОСОБА_1 просить надати йому кредитні кошти у національній валюті шляхом надання відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок № НОМЕР_1 , який в подальшому був переіменований на НОМЕР_2 . Банк встановив клієнту кредит у сумі 25000 грн 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних і 0,001% річних протягом Грейс - періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. У відповідності до блоку 6 Заяви на встановлення відновлювальної лінії (кредиту) проценти за користування сплачуються щомісячно згідно умов Договору. Строк кредиту ( користуванням ним) встановлюється на відповідний термін кредитування - 36 місяців з можливим подовженням на той самий строк, у разі прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит нараховується пеня.

Відповідачем ОСОБА_1 підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки станом на 09 грудня 2017 року (а.с. 13).

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 04 серпня 2020 року становить 26 885 грн 53 коп. і така складається х: 23 698,95 грн - заборгованості за кредитом; 2 933 грн 23 коп. - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 94 грн 22 коп. - заборгованість РКО; 04 грн 27 коп. - пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту; 116 грн 63 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором; 38 грн 23 коп. - інфляційних втрат (а.с. 34 -38).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно із частиною першою статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "Державний ощадний банк України".

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини першої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як убачається з матеріалів справи, Заява про приєднання № 1603780 містить анкетні дані ОСОБА_1 , його контактну інформацію, підписана ним власноручно ( а.с. 10).

Зі змісту зави на встановлення відновлювальної кредитної лінії укладеної між банком і відповідачем від 09 грудня 2017 року, яка містить підпис позичальника, встановлено кредит в розмірі 25 000 грн., процентна ставка є фіксованою і складає 30% річних за користування кредитними коштами.

З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної заяви, підписаної позичальником, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами.

Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем вищезгаданої заяви, між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, зокрема, в частині відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу, останній ж свої обов`язки за кредитним договором від 19 грудня 2017 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення серед іншого заборгованості і за відсотками, яка за розрахунками банку станом на 04 серпня 2020 року становить 2 933 грн 23 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. Контррозрахунку в заперечення поданого банком розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитом, відповідачем не надано.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував і безпідставно відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про підставність вимог апеляційної скарги у цій частині, та, відповідно скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом із ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 2 933 грн 23 коп.

Разом з тим, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та нарахування РКО. А відтак, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту у розмірі 04 грн 27 коп., а також РКО в розмірі 94 грн 22 коп. і у цій частині апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції цих вимог закону не врахував і у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат безпідставно відмовив. Із розрахунку заборгованості, поданого позивачем та не спростованого відповідачем, вбачається, що 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором складає 116 грн 63 коп., а - інфляційні втрати - 38 грн 23 коп. З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга у цій частині підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасування з ухваленням нового про задоволення позовних вимоги у частині щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував усі обставин, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкових висновків по суті вирішення спору, а тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" про стягнення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором та інфляційних втрат, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

З врахуванням вищенаведеного, з відповідача у користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, 46 грн 32 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 69 грн 48 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк», яка підписана адвокатом Харабарою Надією Ігорівною, задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 09 грудня 2017 року, яка складається із 2 933 грн 23 коп. - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 116 грн 63 коп. - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором та 38 грн 23 коп. - інфляційних втрат, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 09 грудня 2017 року 2 933 грн 23 коп. (дві тисячі дев`ятсот тридцять три грн 23 коп.) - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 116 грн 63 коп. ( сто шістнадцять грн 63 коп.) - 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором та 38 грн 23 коп. ( тридцять вісім грн 23 коп.) - інфляційних втрат.

В решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» 46 грн 32 коп. (сорок шість грн 32 коп.) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 69 грн 48 коп. (шістдесят дев`ять грн 48 коп.) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич