Справа №751/3519/22
Провадження №4-с/751/36/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Карапути О.О.,

секретаря судового засідання Бобровник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «ОТП Банк», -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Прокоф`єва Б.І. звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях №21501905 та №31483760.

Скарга обґрунтована тим, що рiшенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.10.2017 було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та визнано недійсним договір іпотеки № PML-N00/025/2008/2 вiд 18 червня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також визнано недійсним договір поруки №SR- N00/025/2008/2 від 18 червня 2008 року укладений між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 . Після набрання чинності рішенням суду скаржник звернувся до державного реєстратора про припинення обтяження нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, 20.02.2018 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у реєстрації припинення обтяжень на нерухоме майно, в зв`язку з тим, що у відповідному реєстрі містився запис про виникнення іпотеки на підставі Договору про відступлення права вимоги № 1677 від 18.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бондарем I.М. Рiшенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.03.2019 було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги від 18 березня 2011 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" та Публічним акціонерним говариством "ОТП Банк", а також скасовано державну реєстрацію іпотеки щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Пізніше скаржник дізнався, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує запис про наявність арешту на все нерухоме майно. 31.08.2022 року скаржник звернувся до Центрального вiддiлу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управлiння Мiнiстерства юстиції (м. Суми) iз заявою щодо зняття вищевказаного арешту з всього нерухомого майна, на яку отримав відповідь, що у відділі перебувало виконавче провадження № 21501905 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3213/09 виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" боргу у сумі 87819,39 доларів США, 103096,37 грн, яке завершено 05.08.2013 року в порядку пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ був повернутий стягувачу та повторно не пред`являвся. На думку скаржника незняття арешту на майно боржника у виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби. За таких обставин, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, скасування правочинів на підставі яких виникли майнові претензії стягувачів до боржника, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, вимога про визнання бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту, який є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, є законною та обгрунтованою.

В судове засідання заявник, його представник не з`явилися, представник надіслав заяву про розгляд справи без участі скаржника та його представника. Представники державної виконавчої служби та стягувача не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до ч.2 ст. 130 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно даних спецрозділу АСВП 21.09.2010 року було відкрито виконавче провадження № 21501905 з накладенням арешту на майно боржника з виконання виконавчого листа від 20.01.2010 року №2-3213/09 виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова (а.с.20-21).

Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 21501905 від 21.09.2010 року, а також на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошнення заборони його відчуження у виконавчому провадженні №31483760 від 05.04.2012 року Центральним вiддiлом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.14).

Рiшенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.10.2017 року задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про захист прав споживачів та визнання недійсним договору іпотеки (а.с.15-16).

Рiшенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.03.2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ " Акціонерне товариство «ОТП Банк" про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації іпотеки та скасування державної реєстрації обтяжень (а.с.17-19).

Відповідно до листа від 06.09.2022 року начальника Центрального вiддiлу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управлiння Мiнiстерства юстиції (м. Суми) Є.Павленко на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №21501905 з примусового виконання виконавчого листа №2-3213/09 від 20.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 87819,39 доларів США та 103096,37 грн заборгованості. 05.08.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність майна боржника) редакція закону 606-14.

Також, на виконанні перебувало виконавче провадження №31483760 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №667 від 23.02.2012 Дніпровського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 66724,06 доларів США та 1700,00 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 05.08.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.6 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна, яке він повинен передати) редакція закону 606-14.

Наслідки завершення виконавчих проваджень не передбачають зняття арешту з майна боржника, які передбачались ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції закону 606-14 (а.с.23).

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 10 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 606-XIV), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами 1-2 ст. 2 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Водночас, норми Закону № 606-XIV містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно із вимогами частин 1, 2 ст. 57 Закону № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так само повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч. 2 вказаної статті про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону № 606-XIV вбачається, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно із приписами статті 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Водночас, ч.2 ст. 60 Закону № 606 визначено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналогічні приписи містить стаття 59 Закону № 1404, зокрема, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Вичерпний перелік випадків, у яких державний виконавець (виконавець) вправі чи зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, містився в ч. ч. 2-5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, що діяв до 04.10.2016, і міститься у ч. ч. 2-4 ст. 59 нині чинного Закону України «Про виконавче провадження».

Ці переліки не містять такої підстави, як повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Отже, суб`єкт оскарження не може задовольнити вимоги скаржника.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, арешт, який є об`єктом судового розгляду, перешкоджає скаржнику користуватися й розпоряджатися належною йому власністю.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц, провадження № 61-18160св19.

На підставі вищевикладеного суд приходить висновку про наявність правових підстав для зняття арешту та заборони, накладених в межах виконавчого провадження №21501905.

Стосовно вимог скарги про скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 накладеного у виконавчому проваджені №31483760, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається з листа начальника Центрального вiддiлу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управлiння Мiнiстерства юстиції (м. Суми) Є.Павленко від 06.09.2022 року, виконавче провадження №31483760 було відкрите з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №667 від 23.02.2012 Дніпровського міського нотаріального округу, а відтак вирішення питання про зняття арешту накладеного у рамках даного виконавчого провадження в силу приписів ст. 448 ЦПК України знаходиться поза межами юрисдикції Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Таким чином, у задоволенні решти вимог скарги про визнання бездіяльності Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), щодо незняття арешту з усього майна, належного ОСОБА_1 протиправною, слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 12, 19, 258-260, 448-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «ОТП Банк» задовольнити частково.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) скасувати арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладений у виконавчому проваджені №21501905 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О.Карапута