КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Справа №361/3152/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4363/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року (суддя Петришин Н.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

встановив:

у квітні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили стягнути з відповідача: на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , страхове відшкодування на утримання у розмірі 170 028грн, моральну шкоду у розмірі 28 338грн, пеню у розмірі 27 231грн 34коп., три відсотки річних у розмірі 6 253грн 50коп. та інфляційні втрати у розмірі 20 080грн 07коп.; на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 6 946грн 20коп., пеню у розмірі 935грн 34коп., три відсотки річних у розмірі 214грн 42коп., інфляційні втрати у розмірі 703грн 15коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн; на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 28 338грн, пеню у розмірі 3 109грн 73коп., три відсотки річних у розмірі 698грн 24коп., інфляційні втрати у розмірі 2 775грн 55коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що 12 березня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення автомобілів марки «Volkswagen LT 35D», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Volkswagen jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої пасажир автомобіля марки «Volkswagen LT 35D», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 від тілесних ушкоджень померла на місці. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ««Volkswagen jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована згідно полісу №162005560 у ПрАТ «СК «Євроінс».

Позивачі зазначали, що 22 квітня 2020 року на адресу відповідача направили заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 226 700грн, з яких: для сина загиблої ОСОБА_2 - 170 028грн відшкодування утриманцю та 28 338грн

моральної шкоди, для чоловіка загиблої ОСОБА_1 - 28 338грн моральної шкоди. Також 30 квітня 2020 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів, якою уточнено розмір заявленої вимоги щодо виплати страхового відшкодування, долучено чеки, що підтверджують понесені витрати на поховання у розмірі 6 946грн 20коп., а також долучено лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 14 липня 2020 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів, якою до матеріалів страхової справи долучено документи, що надають право на отримання страхової виплати моральної шкоди матері загиблої - ОСОБА_3 та уточнено вимогу виплати страхового відшкодування: загальний розмір вимоги страхового відшкодування становив 233 650грн 20коп., з яких: для сина загиблої - ОСОБА_2 - 170 028грн відшкодування утриманцю та 18 892грн моральної шкоди, для чоловіка загиблої ОСОБА_1 - 18 892грн моральної шкоди та для матері загиблої ОСОБА_3 - 18 892 грн. 14 грудня 2020 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення копії вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2020 року, відповідно до якого винуватцем ДТП, що відбулось 12 березня 2020 року, визнано ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом марки «Volkswagen jetta» д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивачі зазначали, що на день подачі позову рішення про виплату страхового відшкодування не прийнято, заявлену суму виплати страхового відшкодування ними не отримано, а тому має місце факт порушення їх прав на отримання страхового відшкодування у передбачений Законом строк, тому є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 3% річних та інфляційних втрат за період з 30 липня 2020 року по 9 серпня 2021 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 , що діє як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , страхове відшкодування на утримання у розмірі 170 028грн та моральну шкоду у розмірі 28 338грн, пеню у розмірі 27231грн 34коп., три відсотки річних у розмірі 6 253грн 50коп., інфляційні втрати у розмірі 20 080грн 07коп. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 6 946грн 20коп., пеню у розмірі 935грн 34коп., три відсотки річних у розмірі 214грн 42коп., інфляційні втрати у розмірі 703грн 15коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 28 338грн, пеню у розмірі 3 109грн 73коп., три відсотки річних у розмірі 698грн 24коп., інфляційні втрати у розмірі 2 775грн 55коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000грн.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким стягнути на користь позивачів суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика, а саме 200 000грн, та стягнути з позивачів сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 000грн.

Відповідач посилається на неповне встановлення судом обставин справи, не врахування тієї обставини, що відповідно до наданого суду полісу обов`язкового страхування ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 200000грн. В той же час рішенням суду стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» 233 650грн 20коп., що перевищує ліміт страхового відшкодування.

Також відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 6 946грн 20коп., оскільки до товарного чеку №106 від 13 березня 2020 року включено

дослідження на наявність етилового спирту в крові, вартість проведення вказаного дослідження становить 710грн, однак відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» до визначення терміну «поховання померлого» не входить процедура дослідження на наявність етилового спирту в крові і суд мав відмовити у відшкодуванні витрат на проведення зазначеної процедури.

Відповідач вважає, що стягнення пені за несвоєчасність виплати страхового відшкодування та 3% річних є безпідставними, так як ОСОБА_1 з реквізитами для отримання страхового відшкодування не звертався, він є опікуном малолітнього ОСОБА_2 , але законом не передбачено право опікуна передавати третім особам своє право щодо піклування над малолітньою особою, а тому довіреність, яка знаходиться в матеріалах справи, не передбачає права ОСОБА_1 передачі отримання відшкодування, належного малолітній особі ОСОБА_2 , крім того, зазначеною довіреністю не передбачено і не може бути передбачено права на отримання такого відшкодування ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Качмар А.І. просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів відповідача, так як 21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розроблене відповідно до подання МТСБУ, і відповідно до зазначеного нормативного акту, страхові суми за договорами обов`язкового страхування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, визначено до 260 000 гривень. Крім цього, до відзиву на позовну заяву представник відповідача безпосередньо долучав копію Полісу №162005560, у якому зазначено страхову суму на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 260 000грн.

Також представник позивачів зазначає, що копія чеку від 13 березня 2020 року №106 на суму 710грн відповідачем помилково трактується як такий, що не відноситься до понесених витрат на поховання, адже відповідно до штампу та надпису на вказаному чеку, оплата проводилась за медичні послуги, пов`язані із виконанням «Управлінням охорони здоров`я Облдержадміністрації МОЗ України, Бюро судово-медичної експертизи» щодо померлої ОСОБА_4 .

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.187-188, 201-202, 205), двічі у судове засідання свого представника не направив, причини неявки представника у судове засідання не повідомив, клопотання про перенесення судового засідання не подав, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів - адвоката Качмар А.І. (у режимі відеоконференції), яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 2 березня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Volkswagen LT 35D», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Volkswagen jetta», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої пасажир автомобіля марки «VOLKSWAGEN LT 35D», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «VOLKSWAGEN JETTA», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована згідно полісу №162005560 у ПрАТ «СК «Євроінс» з лімітом відповідальності 260 000грн за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю.

Позивач ОСОБА_1 є законним представником малолітнього сина

ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4

22 квітня 2020 року представником ОСОБА_1 на адресу відповідача направлена заява про виплату страхового відшкодування на користь сина загиблої ОСОБА_2 у сумі 170 028грн, як утриманцю, та 28 338грн моральної шкоди.

30 квітня 2020 року представником ОСОБА_1 на адресу відповідача направлена заява про долучення документів, в якій також зазначено про виплату коштів, витрачених на поховання у сумі 6 946,20грн, долучено чеки, що підтверджують понесені витрати на поховання, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 та зазначені банківські реквізити для перерахування грошових коштів.

Листом від 29 травня 2020 року відповідачем відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

11 червня 2020 року відповідачем повідомлено представника ОСОБА_1 про перегляд рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та зазначено про необхідність надання документів для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

14 липня 2020 року представником ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування матері загиблої ОСОБА_3

14 грудня 2020 року представником позивачів на адресу відповідача направлено копію вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2020 року, відповідно до якого винуватцем ДТП, яка відбулася 12 березня 2020 року, визнано ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN JETTA», д.н.з. НОМЕР_2 .

22 березня 2021 року на адресу ПАТ «СК «Євроінс Україна» представником позивачів направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 233 650грн 20коп., з яких моральна шкода 56 676грн для чоловіка ОСОБА_1 , малолітнього сина ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 по 18 892грн кожному, 170 028грн на утримання малолітнього сина та 6 946,20грн витрат на поховання.

Матеріали справи не містять відомостей про прийняття відповідачем рішення про виплату позивачам страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Також судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 5 липня 2015 року у виконавчому комітеті Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №8, розірвано.

Відповідно до вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_5 , під час кримінального провадження питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4 , не вирішувалося.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Правовідносини сторін регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон).

Згідно ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових

інтересів страхувальників.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у

розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка

припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі у визначений Законом строк звернулися до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із смертю ОСОБА_4 та надали документи, які необхідні для виплати страхового відшкодування. Однак, відповідачем не було виплачено страхове відшкодування, а також не було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог та відсутність у ОСОБА_1 права на отримання моральної шкоди.

Апеляційна скарга не містить доводів, що розмір страхового відшкодування на користь малолітнього ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визначений судом без

дотримання норм матеріального права.

Посилання у апеляційній скарзі, що загальний розмір стягненого судом страхового відшкодування перевищує розмір ліміту відповідальності страховика, визначеного у Полісі обов`язкового страхування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з наданої відповідачем суду першої інстанції копії Полісу № 162005560 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 25 січня 2020 року по 24 січня 2021 року вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000грн (с.с.55).

Доводи апеляційної скарги, що до витрат на поховання безпідставно включені витрати на проведення дослідження на наявність етилового спирту у крові ОСОБА_4 у сумі 710грн, колегія суддів вважає безпідставними.

У статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно товарного чеку № 106 від 13 березня 2020 року, виданого спеціалізованою установою, яка займалася похованням ОСОБА_4 , вбачається, що до послуг з поховання померлої була включена вартість дослідження на наявність етилового спирту у крові померлої, а відтак вказані витрати є витратами ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_4 і підлягають відшкодуванню страховиком.

Страховик зобов`язаний, зокрема у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України.

При цьому, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення страховиком грошового зобов`язання, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Основою для розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат є сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню.

Встановивши, що відповідачем прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачам страхового відшкодування, витрат на поховання та моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України та пені.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування неправильності обрахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для здійснення перевірки рішення суду першої інстанції в цій частині.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що у заяві ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування не зазначенні реквізити для отримання такого страхування і він, як опікун малолітнього, не має права передавати свої повноваження на отримання відшкодування, належного малолітньому, третій особі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у заяві представника ОСОБА_1 зазначені банківські реквізити, на які необхідно здійснити перерахування страхового відшкодування, а надання законним представником довіреності третій особі на отримання грошових коштів, належних малолітньому, не заборонено нормами матеріального права і не свідчить про передання третій особі опікуном своїх прав опіки над малолітнім.

Крім того, відповідачем не надано суду першої інстанції і не зазначено у апеляційній скарзі, що саме ця обставини стала підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачам.

Також колегія суддів враховує, що у апеляційній скарзі відповідач просить ухвалити судове рішення про стягнення зі страховика страхове відшкодування на користь позивачів у розмірі 200 000грн, тобто у межах страхового ліміту, не враховуючи умови договору страхування, якими розмір страхової суми визначений сторонами у 260 000грн.

На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать, що відповідач не заперечує проти права позивачів на отримання страхового відшкодування, помилкового вважаючи, що розмір страхової суми становить 200 000грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Качмар А.І. просить стягнути з відповідача по 1 500грн на користь кожного позивача понесені судові витрат на професійну правову допомогу у зв`язку із розглядом справи апеляційним судом.

14 квітня 2022 року адвокатом Качмар А.І. до Київського апеляційного суду направлений детальний опис наданих послуг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги від 1 квітня 2021 року, згідно якого позивачам надані послуги у вигляді написання відзиву на апеляційну скаргу - 2 години та представництво інтересів позивачів у судовому засіданні - 1 година, загальною вартістю 3 000грн. Також надані копії квитанцій про оплату позивачами наданих послуг по 1 500грн кожним та докази направлення відповідачу детального опису наданих послуг.

Відповідачем до апеляційного суду не подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу або заперечення проти їх стягнення.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, представник позивачів - адвокат Качмар А.І. надала апеляційному суду документи у підтвердження наданих нею послуг під час розгляду справи апеляційним судом, надані послуги пов`язані з розглядом апеляційним судом даної справи, відповідачем не було заявлено про зменшення цих витрат або про їх необґрунтованість, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню понесені позивачами витрати на правову допомогу по 1500грн кожному.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2021 року - без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22868348, яке знаходиться у м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який проживає у АДРЕСА_1 судові витрати у сумі 1 500грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс

Україна», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22868348, яке знаходиться у м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102 на користь ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , яка проживає у АДРЕСА_2 судові витрати у сумі 1 500грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 5 січня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк