Справа № 136/2084/21
Провадження № 22-ц/801/405/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 рокуСправа № 136/2084/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Француза М.Г., ОСОБА_1 та її представників - адвоката Кравця Р.Ю. та Мартиненко А.В., представника КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» Ковтун Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального закладу «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" про скасування наказу про відсторонення від роботи,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» про скасування наказу про відсторонення від роботи, мотивуючи тим, що вона працює вихователем групи продовженого дня в КЗ "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області". У листопаді 2021 вона зіштовхнулася із грубим порушенням її конституційних прав зі сторони відповідача, оскільки останнім постійно вимагалася медична інформація щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2. Згодом 08.11.2021 її було повідомлено про нібито обов`язкове профілактичне щеплення проти хвороби COVID-19, а також в той день їй було вручено наказ про відсторонення від роботи за №73 к-тр з підстав відсутності щеплення від зазначеної хвороби. Однак, позивач стверджує, що ні в її трудовому контракті, ні в її посадовій інструкції чи в будь-якому іншому документі, підписаному між сторонами, зобов`язання про здійснення такого щеплення немає. Крім того, у зв`язку з виданням відповідачем оспорюваного наказу, позивача позбавлено права на працю, а тому такий наказ є незаконним.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 08.11.2021 №73 к-тр.

Зобов`язано Комунальний заклад "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Стягнуто з Комунального закладу "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" до державного бюджету судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на дану апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з відомостями про роботу, які зазначеній у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (дата початку заповнення 25.08.1994) ОСОБА_1 працює в КЗ "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" (а.с. 11-14).

На підставі наказу КЗ "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" №24 к-тр від 30.08.2019 (витяг а.с. 16), ОСОБА_1 , яка раніше була вчителем початкових класів, переведено вихователем групи продовженого дня з 01.09.2019.

Відповідно до наявного у матеріалах справи копії повідомлення від 08.11.2021, ОСОБА_1 було повідомлено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 з проханням до 05.11.2021 надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595. Також було проінформавано, що у разі не надання до 05.11.2021 року одного із зазначених документів, 08.11.2021 її відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП України та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»". З таким повідомлення позивач була ознайомлена 08.11.2021 о 10:59 год, про що свідчить відповідний її запис (а.с. 10).

Згідно з наказом КЗ "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" про відсторонення від роботи позивача за №73 к-тр, від 08.11.2021, ОСОБА_1 на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ від 04.10.2021 №2153 та п.41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 №1236, відсторонено від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19, без збереження заробітної плати.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного Наказу від 08.11.2021 №73 к-тр про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати. Судом першої інстанції вказано, що постанова КМ України від 09.12.2020 №1236 є підзаконним нормативним актом, а тому має нижчу силу і не може змінювати правове регулювання визначене Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також вважав, що вказаною постановою Кабінету Міністрів України було введено карантин, термін дії якого закінчився 28 лютого 2021 і в подальшому жодних постанов Кабінету Міністрів України, яким би встановлювався карантин на інший період не приймалось. Внесення змін до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 є неприйнятним з точки закону, оскільки Кабінету Міністрів України вправі, відповідно вимог ч. 1 ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" встановлювати та відміняти карантин, а повноважень продовжувати його дію, шляхом внесення змін до відповідних пунктів постанови, якою встановлювався карантин та визначався період його дії не наділений. Крім того порушено порядок відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

У визначенні поняття «законодавством» суд враховує рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), відповідно до якого термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 КЗпП України, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

За змістом вищеназваної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18)).

Таким актом є, зокрема Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб», який передбачає відсторонення працівників як в разі відмови від обов`язкових щеплень, так і в разі ухилення від обов`язкових щеплень.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ).

Наказом МОЗ від 5 лютого 2020 року за №521 розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (надалі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 26 жовтня 2021 року, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236» ця постанова доповнена п.41-6, відповідно до якого «керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я (зазначені постанови Кабінету Міністрів України в установленому законом порядку скасовані не були).

Відповідно до ст.10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Аналізуючи зазначені вимоги законодавства можна дійти висновку, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді вихователя групи продовженого дня в КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області», підпадає під дію вимог щодо проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд першої інстанції, аналізуючи Конституцію України, закон та інші нормативно-правові акти Уряду та Міністерства охорони здоров`я України, дійшов висновку про відсутність карантинних обмежень на час винесення наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, а також неспроможність Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в частині продовження карантину, у зв`язку з чим наказ про відсторонення ОСОБА_1 визнаний незаконним.

Однак таке тлумачення норм законодавства суд апеляційної інстанції вважає неправильним відповідно до викладеного вище, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про скасування наказу про відсторонення від роботи, обґрунтовуючи його тим, що відповідачем порушений порядок відсторонення її від роботи, та відповідно порушено її право на працю.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з огляду на наступне.

08 листопада 2021 року згідно з наказом КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» №73 к-тр ОСОБА_1 відсторонено від роботи на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати.

Однак порядок відсторонення працівника від роботи повинен відповідати вимогам законодавства.

Так, підставою відсторонення ОСОБА_1 від роботи стало повідомлення директора КЗ «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» Ковтун Лариси про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, виданого 08 листопада 2021 року, в якому зазначено про необхідність подачі документа, який би підтвердив наявність профілактичного щеплення.

Законодавством визначено порядок проведення профілактичних щеплень, а також передбачено порядок, згідно з яким встановлюється та оформлюється документально факт відмови особи від проведення щеплення.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що починаючи з моменту повідомлення ОСОБА_1 про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 до моменту відсторонення від роботи, у позивачки було достатньо часу для проходження такого щеплення і остання у встановленому законом порядку ухилялася чи відмовилася від обов`язкового профілактичного щеплення.

У оскаржуваному наказі відсутні відомості про те, що позивачка, відмовилася або ухилилася від проходження обов`язкового щеплення та якими доказами (документами) підтверджується факт відмови чи ухилення.

Таку підставу для відсторонення позивачки від роботи, як відмова або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення у наказі, що оскаржується, не зазначено, а підставою для відсторонення вказано повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 08 листопада 2021 року.

Тобто відповідач 08 листопада 2021 року повідомив ОСОБА_1 про необхідність проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, зобов`язав до 05.11.2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання та в день повідомлення видав наказ про відсторонення останньої від роботи, що фізично унеможливлює проведення останньою такого щеплення. Крім того, як з повідомленням, так і з наказом про відсторонення ОСОБА_1 ознайомлена одночасно - 08.11.2021 року о 10:59 год.

Таким чином відсторонення ОСОБА_1 від роботи є таким, що не відповідає вимогам вищевикладеного трудового законодавства.

Так, встановивши, що у порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, апеляційний суд приходить до висновку про зобов`язання відповідача виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Положення ст. 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

У випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи.

Оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було порушене відповідачем шляхом відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, а тому в даному випадку ефективним способом порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.

За таких обставин, рішення першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 08.11.2021 №73 к-тр.

Зобов`язати Комунальний заклад "Турбівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області" виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко