Житомирський апеляційний суд
Справа №293/787/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 40 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/787/16 за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б. у смт. Черняхові,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк», в подальшому перейменовано на Акціонерного товариства "Державний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованості за договором про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007, яка станом на 08.08.2016 становить 50479,21 дол. США (гривневий еквівалент по офіційному курсу НБУ станом на 08.08.2016 складає 1252169,46 грн.), в т.ч.: залишок кредиту - 46683,16 дол. США (гривневий еквівалент по офіційному курсу НБУ складає 1158005,99 грн.); сума прострочених відсотків -3011,26 дол. США (гривневий еквівалент по офіційному курсу НБУ складає 74696,25 грн.); пеня - 784,79 дол. США (гривневий еквівалент по офіційному курсу НБУ складає 19467,22грн.) та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (з 07.06.2011 р. змінено назву на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України), в подальшому перейменовано на Акціонерного товариства "Державний банк України" (далі - позивач, банк, Товариство), та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит №1042 (далі - Кредитний Договір). Відповідно до якого Банк «зобов`язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 64 500 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 64 500 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором».

Позичальник ОСОБА_1 , відповідно до п.1.5 кредитного Договору зобов`язувався щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 710 дол. США шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахунків. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 16 жовтня 2027 року.

10 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007, якою внесені зміни до розділу 1, а саме: з 10 жовтня 2008 року сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 14 процентів річних (п.1.1); здійснювати погашення кредиту, сплати процентів за його користування, починаючи з листопада 2008 року щомісячно ануїтетними платежами по 753 долари США до повного погашення кредиту (п.1.5).

18 листопада 2013 року між Банком та Позичальником укладено додатковий договір №2 до договору про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007, яким внесені зміни до розділу 1, а саме: з 18 листопада 2013 року сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 12 процентів річних (п.1.1); здійснювати погашення кредиту, сплати процентів за його користування, починаючи з грудня 2013 року щомісячно ануїтетними платежами по 602 долари США до повного погашення кредиту (п.1.5). Пунктом 5.2 Договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язувався сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань за цим договором, 17 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 (далі поручитель) укладений договір поруки №2057 (з додатковою угодою №1), п. 1.1 якого передбачено, що вона, як поручитель, зобов`язується перед кредитором (банком) відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в розмірі 64 500 доларів США. В порушення умов виконання кредитного договору позичальник, починаючи з лютого 2015 року свої зобов`язання перед банком систематично порушує. Банком на адреси відповідачів направлено повідомлення (вимоги, претензії №№31-16/555 від 05.03.2015, №31-16/555/1 від 05.03.2015, 36-16/1046/1 від 14.04.2015, 31-16/1213 від 05.05.2015, 36-10/195/4988 від 23.07.2015, №36-10/196/4987 від 23.07.2015) про необхідність сплатити прострочену заборгованість по кредиту та відсотках у встановлений термін, а також письмово повідомлено про те, що у випадку невиконання зобов`язань по укладених договорах, банк змушений буде звернутись у встановленому чинним законодавством порядку з позовною заявою до суду з метою стягнення суми кредитної заборгованості на день ухвалення рішення суду. Частково кошти на погашення кредиту вносились позичальником, починаючи з 09.11.2015 внесено 1020 дол. США. Станом на 08.08.2016 заборгованість відповідачів перед банком становить 50479,21 дол. США (гривневий еквівалент по офіційному курсу НБУ станом на 08.08.2016 року складає 1252169,46 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просили визнати недійсним кредитний договір №1042 від 17.10.2007, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 та визнати недійсним договір поруки №2057, укладений 17.10.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 та стягнути понесені судові витрати.

Позов обґрунтовували тим, що в змісті оскаржуваних договорів відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено дати видачі кредиту та інші умови надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов`язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно домовленості про розрахунки індексації. Вважають, що ефективна ставка відсотка (реальна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту (абсолютне значення подорожчання кредиту) в договорах кредиту не визначені, реальна процентна ставка є завищеною. Тому, наведені розбіжності, являються такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір та додаткові угоди до нього. А отже, банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Отже, виходячи з положень ЦК України, в момент підписання кредитного договору між сторонами, він був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. А тому, його волевиявлення на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які суперечили його волевиявленню на укладання договору саме на таких умовах. Під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Приховування важливої, об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, свідчить про наявність умислу в діях відповідача.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2022 року у задоволенні первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення по первісному позову ухвалене з порушенням норм матеріального права. Суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, а тому рішення суду, в частині первісного позову не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Суд першої інстанції також не здійснив в судовому засіданні дослідження розрахунку заборгованості в сукупності з іншими наявними в справі доказами та не надав їм оцінку.

Із висновками суду АТ «Ощадбанк» не погоджується, оскільки наданий 10 січня 2022 року детальний розрахунок заборгованості відповідачів в повній мірі співпадає з інформацією досліджених експертом первинних бухгалтерських документів (прибуткових касових ордерів та квитанцій) про сплату ОСОБА_1 грошових коштів за Договором про іпотечний кредит № 1042 від 17 жовтня 2007 року, перелік яких зазначений в Додатку № 2 до висновку експерта № 531-1/07/2020 від 15 липня 2020 року, що дає підстави для висновку про те, що вони є належними та допустимими доказами підтвердження заборгованості, оскільки одержані з дотриманням порядку, встановленого законом, і містять вичерпну інформацію щодо предмета доказування. Разом з тим, відповідачі не заперечували факт отримання кредиту та часткового виконання взятих на себе обов`язків за Договором про іпотечний кредит, а посилаючись на неправильність здійсненого Банком розрахунку заборгованості, відповідачі не подали до суду першої інстанції ні власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти на спростування первинного та детального розрахунків, наданих Банком, ні клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи у зв`язку з отриманням ними детального розрахунку.

За таких обставин, вважають, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що наданий Банком детальний розрахунок заборгованості за Договором про іпотечний кредит станом на 12 квітня 2021 року в сукупності з іншими доказами, зокрема що містяться в матеріалах справи та встановленими під час судового розгляду спору обставинами справи не є допустимим, достовірним, достатнім доказом, який підтверджує безспірність вимог банку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідачів доводи апеляційної скарги не визнав, надав усні та письмові пояснення. Вважає, що підстав для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позову Банку немає.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені до суду не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути задоволена з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2007 між сторонами укладений договір про іпотечний кредит №1042, за умовами якого ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 64500 дол. США, строком до 16.10.2027. Підпунктом 1.2,1.4 пункту 1 даного договору передбачено, що кредитні кошти надаються ОСОБА_1 на придбання квартири, розташованої в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору банк «зобов`язується надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 64 500 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 64 500 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором».

ОСОБА_1 відповідно до п.1.5 кредитного Договору зобов`язувався щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі 710 дол. США шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахунків. Сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 16 жовтня 2027 року.

10 жовтня 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №1 до договору про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007, якою внесені зміни до розділу 1-а саме: з 10 жовтня 2008 року сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 14 процентів річних (п.1.1); здійснювати погашення кредиту, сплати процентів за його користування, починаючи з листопада 2008 року щомісячно ануїтетними платежами по 753 долари США до повного погашення кредиту (п.1.5).

18 листопада 2013 року між банком та позичальником укладено додатковий договір №2 до договору про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007 року, яким внесені зміни до розділу 1, а саме: з 18 листопада 2013 року сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 12 процентів річних (п.1.1); здійснювати погашення кредиту, сплати процентів за його користування, починаючи з грудня 2013 року щомісячно ануїтетними платежами по 602 долари США до повного погашення кредиту (п.1.5).

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язувався сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань за цим договором, 17 жовтня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки №2057 (з додатковою угодою №1), п. 1.1 якого передбачено, що вона, як поручитель, зобов`язується перед кредитором (банком) відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за договором про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007 р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Сторони погодились, що зобов`язання банку надати кредит виникає з моменту виконання всіх та кожної умов договору, до яких, зокрема, належить й укладення в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором іпотечного договору, з прийняттям в іпотеку нерухомого майна, яке знаходиться за адресою:, АДРЕСА_1 , а також укладення на користь банку договору страхування предмета іпотеки.

Матеріали справи також свідчать, що 17.10.2007 між сторонами укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку вищезазначений житловий будинок (даний договір оскаржено відповідачем-позивачем щодо його недійсності, однак постановою апеляційного суду від 24.04.2018 відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним іпотечного договору та скасування запису про обтяження у зв`язку з пропуском строку позовної давності).

На підтвердження суми заборгованості за Кредитним договором №1042 від 17.10.2007 позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитом станом на 08.08.2016, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 50479,81 дол. США грн, яка складається з: залишок кредиту - 46683,16 дол. США; сума прострочених відсотків -3011,26 дол. США; пеня - 784,79 дол. США.

Встановивши вказані обставини та відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд виходив з недоведеності позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами правомірності стягнення заборгованості, яка утворилась у зв`язку з невиконанням умов за договором про іпотечний кредит та додаткових угод.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Із матеріалів справи убачається, що Банком на адресу відповідачів у зв`язку із виникненням заборгованості по іпотечному кредиту неодноразово були направлені повідомлення та претензія про необхідність сплати простроченої заборгованості по кредиту та відсотках у встановлений термін. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були письмово повідомлені позивачем про те, що у випадку невиконання зобов`язань, Банк буде змушений звертатися із позовом до суду з метою стягнення кредитної заборгованості (т.1 а. с. 31-38, 45).

Посилання суду першої інстанції на те, що первинні документи не були забезпечені судовому експерту для проведення експертизи, тому суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку, наданого позивачем як на підтвердження своїх вимог щодо заборгованості, яка утворилась у зв`язку з невиконанням відповідачем за договором про іпотечний кредит та додаткових угод та ухвалити законне і обґрунтоване рішення є безпідставними з огляду на наступне.

Позовні вимоги банку обґрунтовані, оскільки в матеріалах справи є розрахунок заборгованості (том 1 а.с.27), а 02.04.2018 представником Банку до суду були надані всі наявні в банківській установі документи, що стосуються спірних кредитних правовідносин. Первісні ж документи були знищені за період 2008-2009 років, що підтверджується Актом №1 від 29.04.2014. про виділення та знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню.

Крім того, безпосередньо відповідачами для дослідження експерта були надані копії первинних бухгалтерських документів про сплату грошових коштів ( прибуткових касових ордерів та квитанцій).

В Додатку № 2 до висновку експерта №531-1/07/2020 від 15.07.2020 наявна інформація про дослідження експертом первинних документів про сплату ОСОБА_1 грошових коштів по кредиту.

Встановлено, що розрахунок заборгованості по сплаті кредитних коштів, який долучений до позовної заяви від 12.04.2021 відповідає сумам заборгованості за тілом кредиту, нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом та пені, що містяться у детальному розрахунку від 10.01.2022.

Відповідачами не спростовані вказані розрахунки заборгованості по іпотечному кредитному договору.

Факт отримання кредиту та придбання за рахунок цих кредитних коштів нерухомого майна також відповідачами не заперечується. Крім того, встановлено, що частково позичальником вносилися кошти на погашення кредиту.

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за іпотечним договором є обгрунтованими і підлягають до задоволення.

Стосовно відмови судом першої інстанції у задоволенні зустрічного позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачі за зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки ( т.1 а.с. 61-64) мотивують свої вимоги тим, що в момент підписання кредитного договору вони були введені в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. А тому їх волевиявлення суперечило умовам укладення цього правочину.

Із матеріалів справи вбачається, на підставі договору про іпотечний кредит від 17.10.2007 року, ОСОБА_1 отримав від Банку 64500 дол. США, за які було придбано житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Зміст кредитного договору не суперечить вимогам закону та не порушує положення Цивільного кодексу України. Він вчинений суб`єктом цивільних прав, у письмовій формі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором і не порушує інтереси позичальника. Останнього було ознайомлено з умовами кредитування, в тому числі і передбаченими ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи позивачів за зустрічним позовом щодо того, що Банк приховав від позичальника інформацію відносно вартості кредиту, істотних умов договору, реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту є безпідставними з огляду на таке.

Фактично обманом є вчинення певних винних і навмисних дій стороною, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості і наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

Встановлено, що сторони договору про іпотечний кредит досягли згоди, вільно уклали договір, позичальником отриманий та використаний кредит на придбання житлового будинку. Протягом 2007 - 2016 років здійснено погашення кредитних зобов`язань згідно умов правочину та графіку платежів. Це свідчить про вільне волевиявлення та відсутність будь-яких ознак введення Банком позичальника в оману при укладенні спірного договору.

Таким чином, зустрічний позов є необгрунтованим, оскільки доказів порушення прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладенні договору про іпотечний кредит та договору поруки не встановлено, правових підстав для його задоволення не вбачається.

Позовна давність застосовується у випадках, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відмову у задоволенні зустрічного позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а тому судове рішення повністю підлягає скасуванню в порядку п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем по первісному позову сплачено при поданні позову до суду судовий збір у розмірі 18782,54 грн. та за подання апеляційної скарги відповідно - 28173,81 грн., а всього 46956,35 грн.

Отже, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів по первісному позову підлягають стягненню судові витрати в рівних долях по 23478,17 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про іпотечний кредит №1042 від 17.10.2007, яка станом на 08.08.2016 складається з: залишок по тілу кредиту - 46683,16 дол. США; прострочені відсотки -3011,26 дол. США; пеня - 784,79 дол. США на загальну суму 50479,21 дол. США.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки відмовити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях по 23478,17 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 14 квітня 2022 року.