ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2024/22 Справа № 202/1103/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ОТП Банк"

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року

по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ОТП Банк", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "ОТП Банк", треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - АТ "ОТП Банк", Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-300/569/2007, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та кінцевим терміном 19 жовтня 2022 року.

Кредитні зобов`язання були забезпечені порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно договорів поруки від 26 жовтня 2007 року № SR-300/569/2007 та № SR-300/569/2007/1 відповідно, за умовами яких вони поручилися перед Банком за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

Посилаючись на те, що позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконав, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручились відповідати перед кредитором як солідарні боржники, АТ "ОТП Банк" просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по кредитному договору, що утворилась станом на 10 лютого 2016 року в розмірі 151 471,63 доларів США, з яких: 126 633,90 доларів США - заборгованість по кредиту; 24 837,73 доларів США - заборгованість по процентам.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ "ОТП Банк" про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позову, з урахуванням поданих уточнень, ОСОБА_1 зазначила, що Банк при укладенні кредитного договору свідомо та навмисно ввів її в оману щодо істотної умови кредитного договору - його ціни, а саме - абсолютного значення здорожчання кредиту та реальної процентної ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора.

Розмір щомісячного ануїтетного платежу, як одного із вартісних елементів фінансової послуги, також не відповідає базовим умовам кредитування, та є навмисно завищеним Банком з мотивів отримання прихованого прибутку.

Виходячи із принципу рівності сторін ОСОБА_1 вважала, що в діях АТ "ОТП Банк" наявний обман та недобросовісна підприємницька практика. Умисел в діях відповідача має місце в замовчуванні та перекручуванні реальної ціни пропонованої послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного здорожчання кредиту. Доказом приховування істотної інформації, що необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору, є непроведення АТ "ОТП Банк" визначеної Законом України "Про захист прав споживачів" переддоговірної роботи.

Посилаючись на те, що формування її волі щодо укладення кредитного договору відбувалося під впливом інформації, яка не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, ОСОБА_1 , на підставі частини першої статті 229 ЦПК України, просила суд визнати недійсним кредитний договір № ML-300/569/2007, укладений 26 жовтня 2007 року між нею та АТ "ОТП Банк".

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ "ОТП Банк" про визнання поруки припиненою, мотивуючи його тим, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Тобто суди повинні з`ясувати чи пред`явив Банк вимогу до неї, як поручителя, в межах шести місяців з моменту несплати чергового платежу.

ОСОБА_3 вважала, що на підставі вимог частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) її порука за договором поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року припинена.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року, залишеним постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, у задоволенні позову АТ "ОТП Банк" та зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за відсутності вимоги про дострокове повернення кредиту, у АТ "ОТП Банк" не виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, строк дії якого закінчується у 2022 році, а отже підстави для задоволення позову Банку в частині вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні.

Рішенням суду, яке набрало законної сили 23 липня 2018 року визнано припиненим договір поруки № SR-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк", а тому підстави для відповідальності останнього, як боржника за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед АТ "ОТП Банк" відсутні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суди виходили із недоведеності того, що укладаючи оспорюваний кредитний договір вона діяла під впливом обману з боку кредитора та не була ознайомлена з умовами оспорюваного правочину.

При цьому кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Банк надав позичальнику документи, які передували укладанню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Встановивши, що кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , передбачено внесення чергових платежів позичальником щомісяця; ОСОБА_1 припинила вносити щомісячні платежі з липня 2014 року та з цього часу у Банку виникло право звернутися до поручителів з вимогою про дострокове погашення заборгованості, однак, АТ "ОТП Банк" із відповідною вимогою ані до позичальника, ані до поручителів в межах шестимісячного строку, визначеного статтею 559 ЦК України не звертався, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що порука ОСОБА_3 припинилася в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, однак договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 не є припиненим.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу АТ "ОТП Банк" задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року скасовано в частині вирішення позову АТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі АТ "ОТП Банк", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення в частині стягнення з відповідачів простроченої заборгованості по кредитному договору, застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц та, посилавшись виключно на відсутність вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань, не навів будь-яких мотивів для відмови у стягненні простроченого боргу.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в частині вирішення зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року в апеляційному порядку не оскаржується, то в силу вимог статті 367 ЦПК України, в цій частині судове рішення апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає указаним вимогам закону.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 26 жовтня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-300/569/2007, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 19 жовтня 2022 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами за плаваючою процентною ставкою 3,49 % + FIDR в строки та в порядку, встановленому договором.

Додатковим договором № 1 від 07 квітня 2009 року до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 визначено, що на період з 21 квітня 2009 року по 21 грудня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 9,97 % річних, а з 21 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором буде використовуватися плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток 4 % річних + FIDR. У зв`язку з цим, графік платежів викладено у новій редакції.

18 листопада 2013 року між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, умовами якого передбачено викладення графіку платежів у новій редакції.

06 лютого 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору, а саме визначено, що на період з 06 лютого 2014 року до моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75 % + FIDR, а на період з моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 4 % + FIDR. У зв`язку з цим доповнено кредитний договір новим графіком платежів.

17 квітня 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, умовами якого визначено, що на період з 17 квітня 2014 року до 21 квітня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75 % + FIDR, на період з 22 квітня 2014 року до 18 вересня 2014 року буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 11,75 % річних, а з 19 вересня 2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75 % + FIDR. У зв`язку з цим графік платежів викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів від дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Аналогічні положення містяться у пункті 2.1.4.1 додаткового договору № 1 від 07 квітня 2009 року, пункті 2.1.3.2 додаткового договору № 2 від 18 листопада 2013 року, пункті 2.1.5.2 додаткового договору № 3 від 17 квітня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені наступні договори: договір поруки № SR-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткового договору до нього № 1 від 07 квітня 2009 року; договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року, між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 з урахуванням додаткових договорів до нього № 1 від 07 квітня 2009 року та № 2 від 17 квітня 2014 року.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року в справі № 200/7364/16-ц, яке набрало законної сили, визнано припиненим договір поруки № SR-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та ЗАТ "ОТП Банк"(т.6 а.с.188).

Згідно розрахунку, наданого Банком, станом на 10 лютого 2016 року у позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 151 471,63 доларів США, з яких: 126 633,90 доларів США - заборгованість по кредиту; 24 837,73 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

До червня 2014 року ОСОБА_1 належним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності вимоги про дострокове повернення кредиту, у АТ "ОТП Банк" не виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, строк дії якого закінчується у 2022 році, а отже підстави для задоволення позову Банку в частині вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні.

Встановивши, що кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , передбачено внесення чергових платежів позичальником щомісяця; ОСОБА_1 припинила вносити щомісячні платежі з липня 2014 року та з цього часу у Банку виникло право звернутися до поручителів з вимогою про дострокове погашення заборгованості, однак, АТ "ОТП Банк" із відповідною вимогою ані до позичальника, ані до поручителів в межах шестимісячного строку, визначеного статтею 559 ЦК України не звертався, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що порука ОСОБА_3 припинилася в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, однак договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 не є припиненим.

Проте, колегія суддів з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів").

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно з пунктом 1.9.1 кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів від дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Аналогічні положення містяться у пункті 2.1.4.1 додаткового договору № 1 від 07 квітня 2009 року, пункті 2.1.3.2 додаткового договору № 2 від 18 листопада 2013 року, пункті 2.1.5.2 додаткового договору № 3 від 17 квітня 2014 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) дійшла висновку, що частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги погоджені сторонами умови кредитного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, строк виплати якої не настав.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд першої інстанцій не встановив всі складові заборгованості, про стягнення якої заявив вимоги Банк, та не мотивував відмову у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення сум, строк виплати яких настав (простроченої заборгованості).

Необхідність встановлення вказаних обставин узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 333/2474/15-ц (провадження № 61-21596св19).

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України на суд, як державний орган, покладено обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснити у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 26 жовтня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-300/569/2007, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 19 жовтня 2022 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами за плаваючою процентною ставкою 3,49 % + FIDR в строки та в порядку, встановленому договором.

Додатковим договором № 1 від 07 квітня 2009 року до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 визначено, що на період з 21 квітня 2009 року по 21 грудня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 9,97 % річних, а з 21 грудня 2009 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором буде використовуватися плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток 4 % річних + FIDR. У зв`язку з цим, графік платежів викладено у новій редакції.

18 листопада 2013 року між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, умовами якого передбачено викладення графіку платежів у новій редакції.

06 лютого 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору, а саме визначено, що на період з 06 лютого 2014 року до моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75 % + FIDR, а на період з моменту припинення обслуговування Банком позичальника за тарифним пакетом «PB Standart Advising» для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 4 % + FIDR. У зв`язку з цим доповнено кредитний договір новим графіком платежів.

17 квітня 2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, умовами якого визначено, що на період з 17 квітня 2014 року до 21 квітня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75 % + FIDR, на період з 22 квітня 2014 року до 18 вересня 2014 року буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 11,75 % річних, а з 19 вересня 2014 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 3,75 % + FIDR. У зв`язку з цим графік платежів викладено у новій редакції.

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим Договором. При цьому, зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів від дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Аналогічні положення містяться у пункті 2.1.4.1 додаткового договору № 1 від 07 квітня 2009 року, пункті 2.1.3.2 додаткового договору № 2 від 18 листопада 2013 року, пункті 2.1.5.2 додаткового договору № 3 від 17 квітня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені наступні договори: договір поруки № SR-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 , з урахуванням додаткового договору до нього № 1 від 07 квітня 2009 року; договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року, між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 з урахуванням додаткових договорів до нього № 1 від 07 квітня 2009 року та № 2 від 17 квітня 2014 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2022 року витребувано у АТ "ОТП Банк" належним чином засвідчений деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є АТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 , станом на 10 лютого 2016 року (в межах заявлених позовних вимог), з урахуванням сум, строк виплати яких настав (простроченої заборгованості), із обов`язковим зазначенням усіх складових заборгованості та зазначенням конкретного періоду за який проведено нарахування (тіла кредиту та процентів).

На виконання ухвали апеляційного суду, АТ "ОТП Банк" повідомив суд, що на момент звернення із позовною заявою банк не направляв досудових вимог відповідачам, надавши деталізований розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 10 лютого 2016 року прострочена заборгованість за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року становить 38 416,77 доларів США, яка складається із: 13 579,04 доларів США - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 24 837,73 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам.

Решта суми позовних вимог складає дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Так, обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Отже, основне зобов`язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду, враховуючи строк дії кредитного договору до 19 жовтня 2022 року, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає сума заборгованості за кредитним договором (прострочена заборгованість), в межах заявлених позовних вимог, тобто станом на 10 лютого 2016 року, в розмірі 38 416,77 доларів США.

Встановивши, що кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , передбачено внесення чергових платежів позичальником щомісяця; ОСОБА_1 припинила вносити щомісячні платежі з липня 2014 року та з цього часу у Банку виникло право звернутися до поручителів з вимогою про дострокове погашення заборгованості, однак, АТ "ОТП Банк" із відповідною вимогою ані до позичальника, ані до поручителів в межах шестимісячного строку, визначеного статтею 559 ЦК України не звертався, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що порука ОСОБА_3 припинилася в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, однак договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 не є припиненим.

Оскільки, суд першої інстанції не в повному обсязі виконав вимоги щодо дослідження доказів та встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а зроблені висновки не в повній мірі узгоджуються із висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2012 року в частині вирішення позову АТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ "ОТП Банк" прострочену заборгованість за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року станом на 10 лютого 2016 року в розмірі 38 416,77 доларів США, яка складається із: 13 579,04 доларів США - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 24 837,73 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам. У задоволенні іншої частини оскаржуваних позовних вимог слід відмовити.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача АТ "ОТП Банк" підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги по 73 684,90 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ОТП Банк" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року в частині вирішення позову Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" прострочену заборгованість за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року станом на 10 лютого 2016 року в розмірі 38 416,77 доларів США, яка складається із: 13 579,04 доларів США - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 24 837,73 доларів США - прострочена заборгованість по відсоткам.

У задоволенні іншої частини оскаржуваних позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" судові витрати, що складаються із судового збору по 73 684,90 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко