Номер провадження 2/676/127/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И .

24 жовтня 2022 року. м. Кам"янець- Подільський

Кам`янець- Подільський міськрайонний суд Хмельницької області.

в складі : головуючої судді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання - Сенчишеної Р.М.

справа № 676/4394/20,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне Товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» про визнання правочину недійсним.

Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного провадження..

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року справу призначено за правилами загального позовного провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року закінчено підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду.

Позивач за первісним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що 20 грудня 2006 року між між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (пізніше реорганізованого в Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та пізніше в Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 65 000,00 доларів США строком до 19.10.2013 року зі сплатою, визначених договором, процентів за користування кредитом.

Всупереч до умов Кредитного договору Відповідач тривалий час не здійснював щомісячних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. В зв`язку із невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань за заявою АТ «Укрсиббанк» приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. було вчинено виконавчий напис від 27.01.2009 року за реєстровим №98 про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, що належать ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості у гривневому еквіваленті у розмірі 425 272,36 грн.

15.10.2019 року постановою державного виконавця Кам`янець-Подільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Мельніченком О.А. було відкрито виконавче провадження, яке триває, однак, заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною.

Станом на 21.08.2020 року, на день подання позову до суду, залишаються не погашеними кредит у розмірі 50 993,21 доларів США, проценти за користування кредитними коштами(що нараховані відповідно до умов договору та ст.1048 УК України з 01.09.2008 року по 31.10.2013 року) у розмірі 22 795,29 доларів США..

Вважають, що відповідно до положень ст.625 ЦК України мають право вимагати до стягнення три проценти річних від простроченої суми за три роки перед подачею позову до суду, що складає 4 589,39 дол. США (50 993,21 дол.США х 3% х 3 роки = 4 589,39 дол.США), так як порушення умов кредитного договору триває, а заборгованість по кредиту та процентам не погашені. Просять суд стягнути з відповідача 3 % річних за останні три роки перед подачею позову до суду, сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду із відзивом, в якому просить у позові відмовити, оскільки статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, які поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про своє порушене право позивач дізнався ще до 2009 року і до позовної заяви надано довідки про нарахування заборгованості по кредиту і процентах. Дані суми вказані станом на серпень 2020 року, тобто також після спливу строку давності.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання правочину недійсним. На обгрунтування позову вказує, що 20 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (пізніше реорганізованого в Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та пізніше в Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та ним було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого він, ОСОБА_1 , отримав кредит у сумі 65 000,00 доларів США строком до 19.10.2013 року зі сплатою, визначених договором, процентів за користування кредитом.. Але під час укладення кредитного договору відповідач не роз`яснив йому, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором покладено на споживача, що з вини відповідача стало причиною невиконання умов кредитного договору. Крім того, банк не роз`яснив йому про застосування додаткових умов договору, а саме: про комісію при видачі кредиту, про суму комісій при кожній банківській операції та вартості всіх послуг, пов`язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання кредиту. Вважає такі умови важливими та істотними, що мають значення при укладанні правочину, а саме кридитного договору, і не виконання цих умов, порушенням його прав, як споживача та достатніми підставами для визнання правочину недійсним, тому просить вказаний правочин визнати недійсним.

Представник АТ «Укрсиббанк» Чупіль Р.Р. звернувся до суду із відзивом на зустрічну позовну заяву, яку вважає необгрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки перед укладенням сторонами кредитного договору сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. На момент підписання договору позивач був дієздатною особою та ознайомлений з усіма істотними обставинами договору та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом.

При цьому, відповідно до вимог п.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч.8 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право в любий час достроково повернути споживчий кредит. Проте, такими правами ОСОБА_1 не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору.

Додатково зазначає, що згідно п.9.13 Договору про надання споживчого кредиту від 20.12.2006 року, підписанням договору Позичальник окремо підтвердив, що всі умови йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього і перед укладанням цього договору отримав від Банку інформаційний лист, згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Твердження позивача про те, що йому було невідомо про комісію при видачі кредиту та комісію при кожній банківській операції не відповідає дійсності, адже в інформаційному листі, підписаному ОСОБА_1 , зазначено, що витрати при кредитуванні збільшуються зокрема на суму комісій за видачу кредиту, оформлення кредитного договору, згідно тарифів банку та на вартість розрахунково-касового обслуговування під час видачі кредиту та обслуговування згідно тарифів банку. Також, вищезазначене твердження позивача спростовується п.1.3 Кредитного договору, в якому зазначено, що цим пунктом Договору Сторонами визначено детальний розпис процентів за кредитом та комісій Банку.

Крім того, посилання позивача на Постанову НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», яка передбачала необхідність попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, є безпідставним так як дана постанова набрала чинності 10.05.2007 року та не діяла на момент укладення кредитного договору.

Проте, слід зазначити, що навіть ненадання інформації, чи надання неповної інформації, передбаченої ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Крім того, у разі ненадання інформації, яка зазначена у ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редаціїї чинній на момент укладення договору, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст.15 та 23 цього Закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих, такими діями, збитків, однак, закон не передбачає можливості визнання недійсним, у такому випадку, кредитного договору.

Представник АТ «Укрсиббанк» Чупіль Р.Р. в судове засідання не з`явився та звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, зустрічний позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився та звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов АТ «Укрсиббанк» не визнає та просить у його задоволенні відмовити, свій зустрічний позов пітримує та просить його задовольнити.

Суд розглядає справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та докази по справі, суд встановив наступне.

20 грудня 2006 року між між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (пізніше реорганізованого в Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та пізніше в Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 65 000,00 доларів США строком до 19.10.2013 року зі сплатою, визначених договором, процентів за користування кредитом, що підтверджується Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2006 року.

Відповідно до Договору Іпотеки від 22.12.2006 року іпотекодавець, ОСОБА_1 , передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що належали ОСОБА_1 на праві власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується вказаними документами.

Всупереч до умов Кредитного договору Відповідач тривалий час не здійснював щомісячних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. В зв`язку із невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань за заявою АТ «Укрсиббанк» приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І. 27.01.2009 року було вчинено виконавчий напис за реєстровим №98 про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, що належать ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості у гривневому еквіваленті у розмірі 425 272,36 грн., що підтверджується Виконавчим написом від 27 січня 2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк В.І., зареєстрованого в реєстрі за №98.

15.10.2019 року постановою державного виконавця Кам`янець-Подільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Мельніченком О.А. було відкрито виконавче провадження по виконавчому напису № 98, виданого 27.01.2009 року приватним нотаріусом Пруняк В.І., яке триває, оскільки заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною, що підтверджується вказаною постановою.

Встановлено, що станом на 21.08.2020 року, на день подання позову до суду, залишаються не погашеними кредит у розмірі 50 993,21 доларів США та проценти за користування кредитними коштами, що нараховані відповідно до умов договору та ст.1048 УК України з 01.09.2008 року по 31.10.2013 року , у розмірі 22 795,29 доларів США, що підтверджується Довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом та Довідкою-розрахунком по процентам за користування кредитом.

За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, іеших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому, прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена висновками у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, яка погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справа № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, з урахуванням викладеного висновку Великої Палати Верховного Суду, позивач має право вимагати до стягнення три проценти річних від простроченої суми за три роки перед подачею позову до суду, що складає 4 589,39 доларів США (50 993,21 доларів США х 3% х 3 роки = 4 589,39 доларів США), так як порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору триває, заборгованість по кредиту та процентам ним не погашені. Тому, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог АТ «Укрсоцбанк».

Не підлягає задоволенню зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним із слідуючих підстав.

ОСОБА_1 не заперечує, що 20 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (пізніше реорганізованого в Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та пізніше в Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та ним було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого він, ОСОБА_1 , отримав кредит у сумі 65 000,00 доларів США строком до 19.10.2013 року зі сплатою, визначених договором, процентів за користування кредитом.. Але під час укладення кредитного договору відповідач не роз`яснив йому, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором покладено на споживача, що з вини відповідача стало причиною невиконання ним умов кредитного договору. Крім того, банк не роз`яснив йому про застосування додаткових умов договору, а саме: про комісію при видачі кредиту, про суму комісій при кожній банківській операції та вартості всіх послуг, пов`язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання кредиту. Вважає такі умови важливими та істотними, що мають значення при укладанні правочину, а саме кридитного договору, і не виконання цих умов, є порушенням його прав, як споживача та достатніми підставами для визнання правочину недійсним, тому просить вказаний правочин визнати недійсним.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що на момент підписання договору позивач був дієздатною особою та ознайомлений з усіма істотними обставинами договору та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом під договором..

Крім того, згідно п.9.13 Договору про надання споживчого кредиту від 20.12.2006 року, підписанням договору Позичальник (позивач) окремо підтвердив, що всі умови йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього і перед укладанням цього договору отримав від Банку інформаційний лист, згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», який також особисто підписаний ОСОБА_1 .

Твердження позивача про те, що йому було невідомо про комісію при видачі кредиту та комісію при кожній банківській операції не відповідає дійсності, адже в інформаційному листі, підписаному ОСОБА_1 , зазначено, що витрати при кредитуванні збільшуються зокрема на суму комісій за видачу кредиту, оформлення кредитного договору, згідно тарифів банку та на вартість розрахунково-касового обслуговування під час видачі кредиту та обслуговування згідно тарифів банку. Також, вищезазначене твердження позивача спростовується п.1.3 Кредитного договору, в якому зазначено, що цим пунктом Договору Сторонами визначено детальний розпис процентів за кредитом та комісій Банку.

Проте, слід зазначити, що навіть ненадання інформації, чи надання неповної інформації, передбаченої ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Тому, суд, повно та всебічно, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доками, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що сторонами, у момент укладення договору, дотримано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому, передбачених законом обов`язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 203, 215, 625, 526, 599, 610, 611 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» ( , місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) 3% річних від простроченої суми при виконанні грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20.12.2006 року у розмірі 4589,39 доларів США, сплачений судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Укрсиббанк» про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня його проголошення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Дата складення повного судового рішення - 02 листопада 2022 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайсуду: Семенюк В.В.