Провадження № 22-ц/802/661/22 Категорія: 37 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю представника відповідача Боярської Г. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання недійсними окремих положень договору та стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання недійсними окремих положень договору та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 лютого 2019 року між ним та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №079-004/006/190000004 (далі - Догорів), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz E280, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить йому.

Страховими випадками відповідно до п.9.4 вищевказаного Договору є викрадення автомобіля - крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння ТЗ та/або його ДО.

Страхова сума за даним договором добровільного страхування становить 350 000,00 грн.

Відповідно до п.20.8 Договору виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: - 30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів; - 70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження.

Вважає, що вказані положення Договору порушують його права як споживача і є несправедливими, оскільки відповідно до умов кримінально-процесуального законодавства при не встановленні осіб причетних до незаконного заволодіння її автомобілем досудове розслідування може бути неодноразово продовжено (фактично безкінечно до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності), тому умову Договору щодо виплати 70% страхового відшкодування без встановлення граничного терміну виплати, вважає несправедливою, такою, що суперечить чинному законодавству України, порушує її права як споживача.

Тому просив суд:

1) визнати недійсним п.п. «а» п.20.9 ст.20 договору добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №079-004/006/190000004 від 20 лютого 2019 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу, а саме: 70% страхового відшкодування протягом 20 робочих днів після закінченням досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження;

2) стягнути з відповідача на свою користь 278 525,17 грн. страхового відшкодування;

3) стягнути з відповідача на свою користь 20 000,00 грн. моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що фактично позовні вимоги зводяться до визнання недійсним пункту 20.8 договору та стягнення коштів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 березня 2022 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати недійсним п.п. «а» п.20.8 договору добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №079-004/006/190000004 від 20 лютого 2019 року, який укладений між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу, а саме: 70% страхового відшкодування протягом 20 робочих днів після закінченням досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 166 774,61 грн. (сто шістдесят шість гривень сімсот сімдесят чотири гривні шістдесят одна копійка).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 2 575,75 грн. (дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять гривень сімдесят п`ять копійок).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Зазначає, що поза увагою суду залишились доводи відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із поданням страхувальником неправдивих документів, не враховано судової практики Верховного Суду, відповідно до якої Закон «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини.

Вивчивши матеріали справи та аргументи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2019 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту за програмою «Економія» №079-004/006/190000004, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz E280, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить йому.

Страховими випадками відповідно до п.9.4 вищевказаного Договору є викрадення автомобіля - крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння ТЗ та/або його ДО.

Страхова сума за даним договором добровільного страхування становить 350 000,00 грн. (п.10.3), а сума франшизи за страховим випадком «Викрадення» - 10% від страхової суми (п.14.1).

Відповідно до п.20.8 «а» Договору виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: - 30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів; - 70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п.20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження.

19 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою-повідомленням про страховий випадок у вигляді викрадення застрахованого автомобіля. До вказаного повідомлення позивач додав довідку Луцького ВП ГУНП у Волинській області за підписом слідчого Мосюка В.С., в якій вказано, що дійсно 19 грудня 2019 року позивач звернувся із письмовою заявою про вчинення невстановленою особою стосовно злочину незаконного заволодіння автомобілем, який знаходився на території між будинками № 33, АДРЕСА_1 . За даним фактом до ЄРДР внесено кримінальне провадження №0004861, на даний час проводяться необхідні слідчі та процесуальні дії у провадженні (а.с.57-59).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 05 березня 2020 року, яке здійснено на замовлення відповідача, ринкова вартість викраденого автомобіля на момент викрадення становить 273 249,44 грн. (а.с.61-66).

Згідно зі страховим актом від 17 березня 2020 року відповідач визнав випадок викрадення автомобіля позивача страховим та прийняв рішення, на підставі п.20.9 договору страхування виплатити 30% страхового відшкодування, що становить 71 474,83 грн. (30% х (273 249,44 грн. оціночна вартість франшиза 35 000,00 грн.) (а.с.60).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Умови пункту 20.8 Договору є несправедливими.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, судом правильно застосовано норми матеріального права у зв`язку з таким.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з п.20.8 Договору виплата страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу проводиться двома частинами:

30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів;

70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п. 20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження.

Визначення відповідачем умов виплати 70% страхового відшкодування протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) без зазначення граничного терміну виплати надає відповідачу право на здійснення страхової виплати у термін, який буде визначатися тільки страховою компанією, оскільки умови Договору щодо виплати 70 % страхової суми викладені так, що можуть бути здійснені фактично тільки після спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності (у даному випадку це становить п`ятнадцять років).

На думку апеляційного суду , умова виплати (подія, вказана у пункті 20.8 Договору) залежить від суб`єктивної поведінки третьої особи (від процесуальної діяльності слідчого, прокурора, суду у кримінальному провадженні), тому визначений сторонами у договорі страхування строк, критеріям розумності, справедливості не відповідає.

Дана умова виплати 70 % страхового відшкодування обмежує страхувальника в отриманні відшкодування майнової шкоди у терміни, які є розумними та справедливими, і дає право Страховику відтерміновувати виплату решти страхового відшкодування у відповідності до викладених умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, можливість зловживати Страховиком своїми правами.

Позивач договір страхування уклав з метою захисту своїх майнових інтересів у разі настання певних страхових подій, зокрема незаконного викрадення автомобіля. Відсутність можливості отримати страхове відшкодування у розумні строки завдають позивачеві шкоди, як споживачу, оскільки, страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна, і метою страхування є компенсування шкоди.

Отже, існує невідповідність положень ос пореного п. 20.8 «а» Договору добровільного страхування наземного транспорту в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викрадення транспортного засобу, принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

З огляду на викладене суд правильно визнав недійсним оскаржений пункт 20.8 договору страхування та стягнув недоплачені 70 % страхової виплати.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відносини, які виникають з майнового страхування, підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», і положення цього Закону застосовуються до відносин майнового страхування, оскільки за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

До відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні та виконанні договору страхування. Страхувальник є споживачем фінансових послуг, а страховиках виконавцем.

Такі висновки неодноразово висловлював Верховний Суд при розгляді аналогічних спорів, зокрема, у справі № 607/2225/20 (постанова від 16 червня 2021 року, у справі № 214/1449/18 (постанова від 31 жовтня 2019 року).

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом до спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів».

Та обставина, що відповідач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із поданням останнім неправдивого документа про закриття кримінального провадження, порушеного за фактом викрадення автомобіля, не має правового значення при вирішенні спору, оскільки саме оспорений пункт 20.8 Договору пов`язував можливість виплати 70% страхової суми із винесенням постанови про закриття кримінального провадження і цей пункт визнано судом недійсним.

Аргументи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу є неспроможними, тому що саме з таких мотивів суд першої інстанції відмовив позивачу у відшкодуванні моральної шкоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді