ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/10624/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Донецький національний медичний університет,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року, яке ухвалене суддею Мінаєвим І.М. у місті Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено 14 грудня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Донецького національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що він з 02.06.2015 року працював у відповідача на посаді доцента кафедри внутрішньої медицини № 1 (обрання за конкурсом).

З 02.11.2015 року з ним додатково були оформлені трудові відносини щодо роботи за сумісництвом на 0,5 ставки на посаді доцента кафедри внутрішньої медицини № 1.

02.09.2020 року відповідач продовжив з ним трудові відносини по виборній посаді (до обрання за конкурсом), з 08.12.2020 року (після проведеного конкурсу) він продовжив працювати у відповідача строком на 5 років.

Наказами Донецького національного медичного університету від 23.06.2021 року та 24.06.2021 року ОСОБА_1 був звільнений з займаних ним посад на підставі п.3 ст.41 КЗпП у зв`язку з вчиненням аморального проступку, несумісного з продовженням виховної роботи.

21.07.2021 року відповідач видав наказ № 287, яким скасував вищезазначені накази, з наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 27.07.2021 року і того ж дня подав заяву про надання частини щорічної відпустки з вказаної дати.

25.08.2021 року розпорядженням Донецького національного медичного університету № 297 Про надання пояснень позивачу ОСОБА_1 було приписано надати пояснення до 13-00 год. 26.08.2021 року щодо причин неявки на роботу 28.07.2021 року та 29.07.2021 року.

З 25.08.2021 року позивач перебував на лікарняному, про що 26.08.2021 року повідомив кадрову службу відповідача, також зазначивши про неможливість у вказаний строк надати пояснення, в тому числі через необхідність відвідування лікаря.

27.08.2021 року після ознайомлення з актами Про відсутність на роботі від 28.07.2021 року та 29.07.2021 року ОСОБА_1 надав відповідні пояснення.

02.09.2021 року після закінчення тимчасової непрацездатності позивач вийшов на роботу, де отримав наказ відповідача № 331 від 27.08.2021 року Про звільнення ОСОБА_1 з посад доцента і асистента кафедри внутрішньої медицини № 1 за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає зазначений наказ незаконним, оскільки звільнення відбулося в період його тимчасової непрацездатності, що прямо суперечить ч.3 ст.40 КЗпП.

Зазначення в наказі припису: Вважати днем звільнення перший день виходу на роботу після закриття листка тимчасової непрацездатності лише змінює дату звільнення, в той час як припис звільнити набув чинності в день видання наказу.

Крім того, на думку позивача, наказ про звільнення має містити чітку дату припису про звільнення працівника, але і ці приписи були відповідачем порушені.

Підставами видання наказу зазначені акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці від 28.07.2021 року та 29.07.2021 року, які мають однаковий зміст (за винятком дат), і були складені відносно позивача як асистента кафедри внутрішньої медицини № 1, будь-яких актів щодо доцента кафедри внутрішньої медицини не складалися.

Отже, ОСОБА_1 вважає, що жодних законних підстав для звільнення з посади доцента кафедри внутрішньої медицини № 1 Донецького національного медичного університету наказом № 331 немає.

Щодо підстав для звільнення асистента кафедри внутрішньої медицини, викладених в актах від 28.07.2021 року та 29.07.2021 року , позивач вказує, що вперше про їх існування довідався 25.08.2021року. Так, в акті від 28.07.2021 року зазначено про події 29.07.2021 року, що беззаперечно свідчить про його нікчемність.

Окрім того, зазначена в актах тривалість робочого часу складає 8 год. 45 хв., що перевищує тривалість його робочого часу як асистента кафедри і денну тривалість робочого часу підписантів такого акту.

Зауважує, що тривалість його робочого часу як асистента завжди складала 7,2 год. за п`ятиденним робочим тижнем. В актах зазначено про відсутність на роботі без поважних причин, в той час як це питання було порушене перед ним тільки розпорядженням № 297, і лише тоді у нього з`явилася можливість надати пояснення.

На переконання позивача, акти не складалися ані 28.07.2021 року, ані 29.07.2021 року, а події, що в них засвідчені, взагалі не відбувалися.

Вказує, з огляду на зміст актів всі три підписанти актів мали одночасно перебувати з 08-00 год. до 16-45 год. 28.07.2021 року та 29.07.2021 року по кожній з зазначених в актах про його відсутність чотирьох адрес у м. Краматорську та п`яти адрес у м. Слов`янську, що є фізично неможливим.

Зауважує, що весь минулий навчальний рік через карантинні обмеження проходив у дистанційному режимі навчання, тому він як і багато його колег виконував роботу з дистанційно обладнаного робочого місця.

Згідно графіку відпусток йому мали надати щорічну відпустку повної тривалості по кожній посаді з 01.07.2021 року. Однак, через його незаконне звільнення наказами № 225 та № 235 наприкінці червня 2021 року ОСОБА_1 було виплачену компенсацію за невикористану відпустку, що мало наслідком ненарахування йому матеріальної допомоги на оздоровлення, яка надається одночасно з наданням щорічної відпустки. Наказ же відповідача про скасування зазначених наказів не містив жодного пояснення щодо його подальшої роботи.

Після подання позивачем заяви про надання щорічної відпустки 27.07.2021 року він неодноразово (в тому числі письмово 09.08.2021 року та 13.08.2021 року) звертався до відповідача з проханням повідомити про причини ненадання йому для ознайомлення наказу про відпустки, але ці заяви залишилися без відповіді.

Зазначає, що видання наказу № 287 та ненадання йому щорічних відпусток порушувало його право на відпочинок, що в свою чергу посилювало його моральні страждання на тлі перших незаконних звільнень у червні 2021 року, продовжувало рушити його життєві зв`язки, вимагало додаткових зусиль для подальшої організації життя та решті зіпсувало його законний щорічний відпочинок.

Крім того, згідно коригувального табелю використання обліку робочого часу за липень 2021 року з 27.07.2021 року і до кінця місяця у нього по кожній посаді значиться позначка В - відпустка, тому складання двох актів, на думку позивача, є взагалі незрозумілим.

ОСОБА_1 просив відповідача надати йому копії документів, з яких би вбачався його обов`язок перебування саме за дев`ятьма адресами, зазначеними в актах, 28 та 29 липня 2021 року з 08:00 год. до 16:45 год. Та підтвердження його ознайомлення з такими документами. Відповіді на запит він не отримав.

Крім того, позивач вказує, що з 19.10.2015 року до теперішнього часу він є керівником первинної профспілкової організації працівників ДНМУ. В порушення ч.3 ст.252 КЗпП України запиту до профспілкового комітету та до Донецької обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я (яка є вищою відносно до очолюваної ним організації) про надання згоди на звільнення його з займаних посад від відповідача не надходило.

Позивач вказує, що незаконне повторне звільнення його з посад доцента та асистента кафедри внутрішньої медицини № 1 ДНМУ завдало йому моральної шкоди, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та негативно вплинуло на його ділову репутацію. Незаконним звільненням відповідач протиправно позбавив його права на щорічний відпочинок та на матеріальну допомогу як науково-педагогічного працівника, заподіяну моральну шкоду оцінює у 50000 грн.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.

Повернуто ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у сумі 197,74 грн. за квитанцією № 80959 від 02.10.2021 на рахунок НОМЕР_1 отримувач Донецьке ГУК / Слов`янська МТГ / 22030101, , МФО 899998, банк АТ Ощадбанк МФО 300465 (квитанція про сплату 1105,74 грн.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Вважає, що Акти не свідчать про чинення ним 28.07.2021 рок на 29.07.2021 року, ні, як асистентом кафедри внутрішньої медицини № 1, ні як доцентом кафедри внутрішньої медицини № 1 дисциплінарного проступку, передбаченого п.4 ст.40 КЗпП України.

Наполягає на тому, що відсутні документальні підтвердження, які б свідчили про закріплення за ОСОБА_1 робочого місця за адресами, які перелічені в Актах.

В апеляційній скарзі позивач посилається на наказ ДНМУ «Про продовження карантинних заходів» від 29.04.2021 року № 154, з 01 травня 2021 року по 30 червня 2021 року були подовженні

Вказує, що під час літніх канікул заняття в у університеті не проводились.

Апеляційна скарга обґрунтована також тим, що відповідач порушив трудове законодавство при звільненні позивача по кожній посаді, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував рішення профспілкових органів про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з роботи з посад асистента і доцента кафедри внутрішньої медицини № 1.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що після скасування відповідачем наказів про звільнення позивача, він не мав права на щорічну відпустку повної тривалості по кожній посаді, оскільки отримав грошову компенсацію за невикористані відпустки.

Зазначає, що судом помилково була взята до уваги службова записка виконуючого обов`язки головного бухгалтера відповідача про те, що, згідно наказів № 310 від 16.08.2021 року, № 225 від 23.06.2021 року, № 235 від 24.06.2021 року кошти були виплачені у повному обсязі.

Не погоджується позивач із висновком суду про те, що йому було відомо про відсутність наказу про надання йому відпустки та про нарахування відповідних виплат.

ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він був звільнений з дотриманням припису ч.3 ст. 40 КЗпП України, щодо заборони звільнення в період тимчасової непрацездатності працівника, про можливість звільнення у перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, з посиланням суд на правовий висновок Верховного Суду у постанові № 607/18957/18 від 13.01.2021 року.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на доводах апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду скасувати, як незаконне та ухвалене з порушеннями матеріального та процесуального права.

Відповідач Донецький національний медичний університет в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представником відповідача відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

За відомостями трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , 1957 року народження, 02.06.2015 він прийнятий доцентом кафедри внутрішньої медицини № 1 до обрання за конкурсом у Донецький національний медичний університет ім.М.Горького.

Згідно Наказу Донецького національного медичного університету імені М.Горького № 11/02/1-ок від 29.10.2015 ОСОБА_1 прийнято доцентом кафедри внутрішньої медицини № 1 на 0,5 ставки за сумісництвом з 02.11.2015 (а.с.24).

Наказами відповідача від 23.06.2021 року та 24.06.2021 року він ОСОБА_1 був звільнений з займаних ним посад на підставі п.3 ст.41 КЗпП у зв`язку з вчиненням аморального проступку, несумісного з продовженням виховної роботи.

07.07.2021 Донецька обласна організація профспілки працівників охорони здоров`я України звернулася з листом до ректора ДНМУ про негайне усунення порушень трудового законодавства та поновлення ОСОБА_1 на посадах, з яких його було звільнено 23.06.2021 всупереч ч.3 ст.252 КЗпП без попередньої згоди профспілки (а.с.12).

Наказом Донецького національного медичного університету від 21.07.2021 року № 287 було скасовано наказ ДНМУ від 23.06.2021 № 225 Про звільнення ОСОБА_1 та наказ ДНМУ від 24.06.2021 № 235 Про звільнення ОСОБА_1 . В наказі міститься позначка про ознайомлення з наказом ОСОБА_1 27.07.2021 (а.с.14).

27.07.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання щорічної основної відпустки тривалістю 34 календарних дні з 27.07.2021 по 30.08.2021. На заяві міститься резолюція: Бухгалтерія, прошу надати інформацію про виплати при звільненні, датована 27.07.2021 (а.с.13).

Відповідно корегуючого табелю обліку використання робочого часу за липень 2021, у ОСОБА_1 , який працює доцентом та асистентом з 27.07.2021 по 30.07.2021 в табелі проставлено позначку В, тобто перебування у відпустці (а.с.15).

Розпорядженням ДНМУ від 25.08.2021 № 297 визначено надати асистенту та доценту ОСОБА_1 до 13-00 26.08.2021 року надати письмове пояснення причин неявки на роботу 28.07.2021 року та 29.07.2021 року (а.с.16).

Згідно акту про відсутність на роботі від 29.07.2021року, комісія у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановила, що 29.07.2021 ОСОБА_1 , асистент кафедри внутрішньої медицини № 1 був відсутнім на роботі без поважних причин з 08-00 год. до 16-45 год. впродовж робочого дня за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 . Причину відсутності на момент складання акту нікому не повідомив (а.с.17).

Відповідно до акту ДНМУ про відсутність на роботі, комісія у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановила що 28.07.2021 року ОСОБА_1 , асистент кафедри внутрішньої медицини № 1 був відсутнім на роботі без поважних причин з 08-00 год. до 16-45 год. впродовж робочого дня за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 . Причину відсутності на момент складання акту нікому не повідомив (а.с.18).

Згідно пояснень ОСОБА_1 (вхідний № 645 від 27.08.2021) надати пояснення у строк, зазначений у п.1 наказу ДНМУ № 297 від 25.08.2021, неможливо в тому числі через відвідування лікаря. Зазначив, що згідно затвердженому графіку відпусток він мав піти у щорічні відпустки повної тривалості по кожній посаді з 01.07.2021. Відразу після ознайомлення з наказом ДНМУ № 287 від 21.07.2021 27.07.2021 він подав заяву про надання частини щорічної відпустки з вказаної дати, тому очікував на дотримання його трудових прав та наявність відповідного наказу про надання йому щорічних відпусток. Корегуючий табель був підписаний першим проректором ОСОБА_5 , в ньому по кожній посаді зазначено про перебування у відпустці з 27.07.2021. Вказав, що відвідування дев`яти адрес у його пошуках трьома підписантами актів просив надати копії документів, з яких має слідувати його обов`язок перебування саме за даними адресами 28 та 29 липня 2021 з 08-00 год. до 16-45 год. та підтвердження його ознайомлення з їх змістом (а.с.19).

Відповідно наказу ДНМУ № 331 від 27.08.2021 року Про звільнення ОСОБА_1 ОСОБА_1 доцента (на 0,5 ставки) та асистента (на 1,0 ставку) кафедри внутрішньої медицини № 1 звільнено за прогул згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Наказ про звільнення обґрунтований наступними обставинами: ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаді асистента (на 1,0 ставку) і доцента (на 0,5 ставки) кафедри внутрішньої медицини № 1 ДНМУ. 27.07.2021 ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом, але 28.07.2021 та 29.07.2021 до виконання своїх службових обов`язків не приступив, на роботі був відсутній, про що складені відповідні акти. Розпорядженням від 25.08.2021 № 297 ОСОБА_1 було зобов`язано надати пояснення, але у визначений строк пояснень не надано. 27.08.2021 ОСОБА_1 надав пояснення, в якому вказав, що вважав, що знаходиться у відпустці, хоча наказ про надання відпустки ОСОБА_1 не видавався, про що йому було відомо. В наказі вказано вважати днем звільнення перший день виходу на роботу після закриття листка тимчасової непрацездатності (а.с.20-21).

13.09.2021 року Донецька обласна організація профспілки працівників охорони здоров`я України звернулася до ректора ДНМУ з листом про вимогу негайного усунення порушень трудового законодавства та поновлення ОСОБА_1 на посадах у ДНМУ (а.с.25).

За відомостями Донецької обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України від 01.10.2021 профспілка не отримувала запиту про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с.26).

Згідно контракту № 12/08/9 від 08.12.2020 Донецький національний медичний університет та ОСОБА_1 уклали контракт, за умовами якого ОСОБА_1 прийнятий на роботу на кафедру внутрішньої медицини № 1 кафедри структурного підрозділу за посадою асистента, термін дії контракту по 07.12.2025 року (а.с.27-28).

Відповідно розрахункового листка заробітної плати за червень 2021 року, ОСОБА_1 по основній посаді було нараховано заробітну плату, що складалася, зокрема з компенсації за відпустку у сумі 46192,20 грн., та оплати по середньому заробітку у сумі 6325,32 грн., у липні 2021 за червень здійснено нарахування по середньому заробітку у сумі 8433,76 грн. (а.с.32).

Відповідно розрахункового листка заробітної плати за внутрішнім сумісництвом ОСОБА_1 у червні 2021 було нараховано заробітну плату, що складалася, зокрема з компенсації за відпустку у сумі 11036,81 грн., та оплати по середньому заробітку у сумі 2676,87 грн., у липні 2021 за червень здійснено нарахування по середньому заробітку у сумі 3059,28 грн. (а.с.34).

Згідно колективного договору між трудовим колективом та адміністрацією Донецького національного медичного університету, прийнятого на конференції трудового колективу ДНМУ 29.10.2019, п.2.2.1, 2.2.3 визначено обов`язок працівників сумлінно і якісно виконувати свою роботу, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку. Профспілковий комітет зобов`язався сприяти дотриманню працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку і трудової дисципліни, сприяти адміністрації в питаннях зміцнення дисципліни праці, виконання посадових інструкцій співробітниками (п.п. 2.3.1, 2.3.5). Пунктом 4.10 визначено, що щорічні, додаткові, соціальні, творчі відпустки, відпустки без збереження заробітної плати адміністрація надає працівникам відповідно до Закону України Про відпустки та цього колективного договору. Пунктом 5.5 врегульовано розірвання трудового договору з ініціативи адміністрації за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на підставі, зокрема п.4 ст.40 КЗпП, вказано, що рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на звільнення має бути обґрунтованим, якщо рішення не містить обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, адміністрація має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету. Пунктом 8.6 визначено гарантію діяльності профспілкового комітету, зокрема не допускати звільнення з роботи з ініціативи адміністрації працівників, які брані до складу профспілкового комітету та не звільнених від виконання основної роботи в університеті, без згоди Донецької обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України (а.с.45-52).

25.08.2021 року о 13-00 год. ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання йому актів, якими зафіксовано його присутність або відсутність 28.07.2021 року та 29.07.2021 року на робочому місці та виконання або не виконання ним службових обов`язків у зв`язку з виданням розпорядження № 297 від 25.08.2021 Про надання пояснення (а.с.66).

Згідно пояснень ОСОБА_6 № 886 від 21.10.2021 року, 27.07.2021 року вона була ознайомлена з наказом ДНМУ 287 від 21.07.2021 року, якими були скасовані накази про звільнення ОСОБА_1 27.07.2021 року поновленим на роботі ОСОБА_1 була надана заява про надання частини щорічної відпустки, що узгоджувалося із затвердженим графіком надання щорічних відпусток. За весь час роботи в ДНМУ з жодним наказом про надання щорічної відпустки будь-кому з працівників її не ознайомлювали, але норми законодавства щодо надання відпусток працівникам раніше завжди виконувалися. Зазначені обставини надавали їй достатньо підстав для складання корегуючого табелю використання робочого часу стосовно ОСОБА_1 з відміткою В (відпустка) з 27.07.2021 до кінця липня 2021. Подальший факт підписання даного корегуючого табелю ОСОБА_5 підтвердив для неї правильність складання цього табелю (а.с.67).

ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатним внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, з 25.08.2021 року по 30.08.2021 року та з 31.08.2021 року по 01.09.2021 року, лікарняні листки № -1, -1 (а.с.68-69).

Відповідно службової записки в.о.заст.гол.бухгалтера ОСОБА_7 , згідно наказів № 310 від 16.08.2021, № 225 від 23.06.2021, № 235 від 24.06.2021 кошти були виплачені у повному обсязі (а.с.70-71).

Згідно табелю обліку використання робочого часу за серпень 2021 ОСОБА_1 перебував у відпустці з 01.08.2021 року по 24.08.2021 року, з 25.08.2021 року містяться відмітки про тимчасову непрацездатність (а.с.72-76).

Наказом ДНМУ № 502 від 07.09.2020 року Про розміщення робочих та навчальних приміщень структурних підрозділів та кафедр університету у м. Краматорськ затверджено розміщення робочих та навчальних приміщень структурних підрозділів та кафедр університету у м. Краматорськ відповідно до додатку вчена рада, профспілка ДНМУ розташовується в аудиторії № 2307-а 2 корпусу ДДМА (а.с.77-78).

Згідно звіту за ІІ півріччя 2020, складеного в.о. завідувача кафедри внутрішньої медицини № 1, дислокацією кафедри є: 1) КНП Міська лікарня № 1 м.Слов`янськ (1 кімната 10 м2); 2) КНП СМР Міська клінічна лікарня м.Слов`янська (1 кімната 10 м2); 3) КЗ ОЗ Обласна дитяча лікарня м.Слов`янськ (1 кімната 12 м2); 4) СП КНП ОКПД м.Слов`янськ (1 кімната 20 м2); 5) КНП Лікарня № 1 Краматорської міської ради (1 кімната 10 м2); 6) КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Краматорської міської ради (1 кімната 10 м2 (а.с.79-83).

Кафедра внутрішньої медицини № 1 має клінічну базу, а саме: 1) м. Краматорськ, вул.Кирилкіна, 10, КНП Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер; 2) м.Краматорськ, вул. Дніпровська, 17, КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Краматорської міської ради; 3) м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1, КЗ Слов`янський педагогічний ліцей Слов`янської міської ради; 4) м. Слов`янськ, вул. Малогородська, 142-а, КНП Обласне територіальне медичне об`єднання м. Краматорськ; 5) м. Слов`янськ, вул. Шевченка, 40, КНП СМР Міська клінічна лікарня м. Слов`янська; 6) м. Слов`янськ, вул. Банківська, 85, КНП СМР Міська лікарня № 1 м. Слов`янська; 7) м. Слов`янськ, вул. Банківська, 85, КНП СМР Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов`янська (а.с.84-108).

Відповідно до акту службового розслідування за фактом оплати праці звільненого працівника від 25.10.202 року, в ході службового розслідування встановлено, що табель обліку використання робочого часу за звітний період з 01.08.2021 року по 31.08.2021 року, в якому асистенту кафедри внутрішньої медицини № 1 ОСОБА_1 встановлена відмітка В, був складений 26.08.2021 року асистенткою кафедри внутрішньої медицини № 1 ОСОБА_6 , при тому, що ОСОБА_1 у відпустці не перебував, а також корегуючий табель за звітний період з 01.07.2021 року по 31.07.2021 року стосовно ОСОБА_1 в порушення вимог наказу ДНМУ № 258 від 06.05.2020 року також був складений 27.07.2021 року ОСОБА_6 , яка на момент складання табелів не мала повноважень щодо виконання вказаного напрямку роботи, оскільки відносно неї був відсутній відповідний наказ, який надавав би останній повноваження складання табелів обліку використання робочого часу у відсутність ОСОБА_8 . Таким чином, були встановлені грубі порушення вимог наказу ДНМУ № 258 від 06.05.2020 з боку ОСОБА_6 (а.с.148-150).

Наказом ДНМУ № 528 від 08.11.2021 Про попередження ОСОБА_6 було попереджено ОСОБА_6 про недопущення в подальшому аналогічних порушень, та вказано ОСОБА_9 посилити контроль за виконавчою дисципліною на кафедрі, яка йому підпорядкована (а.с.151)

Згідно витягу з протоколу № 16 засідання профспілкового комітету (в режимі відеоконференції) первинної профспілкової організації працівників Донецького національного медичного університету від 15.11.2021, затверджений склад членів профкому становить 7 осіб, на засіданні присутні 4 члени профкому, кворум є. На засіданні затвердили порядок денний, доручили скласти та підписати протокол ОСОБА_1 , після чого подальше засідання продовжено за участю п`яти членів профкому. Доповів ОСОБА_10 про здійснення звільнення ОСОБА_1 без попередньої згоди профкому під час його тимчасової непрацездатності. ОСОБА_1 пояснив, що підставою видання наказу стали акти про його відсутність на роботі 28.07 та 29.07, під час голосування по цьому питанню він утримається від голосування. ОСОБА_10 зазначив, що з наказами про надання відпусток в університеті не ознайомлюють, всім відомо, що відпустки надаються під час літніх канікул. Відносно ОСОБА_1 відбулося повторне незаконне звільнення без дотримання норм законодавства, тому запропонував відмовити у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , інших пропозицій не надійшло. За результатами голосування за - 4, проти - 0, утримався - 1, рішення прийнято одноголосно, ухвалили відмовити у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.155-156).

Відповідно до постанови президії Донецької обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України № П-4 від 24.11.2021 Про виконання ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2021 по справі № 243/10624/21. Встановили, зокрема, що підставами видання наказу стали акти про відсутність на роботі асистента кафедри внутрішньої медицини № 1 ДНМУ, тобто законні підстави для звільнення з посади доцента відсутні. 27.07.2021 ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом № 287 і того ж дня подав заяву про надання частини щорічної відпустки зі вказаної дати. Довідка ДНМУ від 17.08.2021 № 1315 та повторне звернення ОСОБА_1 до керівництва ДНМУ 19.08.2021 підтверджують наявність невикористаної щорічної відпустки, що вказує на порушення його права на відпочинок з боку ДНМУ та незаконне ігнорування його заяви від 27.07.2021. Ненадання ОСОБА_1 щорічних відпусток на підставі заяви від 27.07.2021 порушило його право на відпочинок. Оскільки звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України передбачає звільнення працівника за прогул без поважних причин, а ОСОБА_1 не отримував доручень від роботодавця на період літніх канікул, свого робочого місця як асистент і доцент кафедри внутрішньої медицини № 1 у ДНМУ не має, наказ про його звільнення є безпідставним, виданим з порушенням діючого законодавства. Вирішено відмовити у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 (а.с.158-160).

19.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ректора ДНМУ з листом про усунення порушення його права на відпочинок, за змістом якого зазначено, що в день звільнення він отримав компенсацію лише за одну щорічну відпустку. Після скасування наказів про звільнення де-юре були скасовані і приписи остаточних розрахунків на день незаконних звільнень, окрім того час вимушеного прогулу через незаконне звільнення зараховується до стажу роботи, який дає право на щорічну відпустку, вимагав негайного усунення порушеного права на відпочинок (а.с.180).

За довідкою ДНМУ № 1315 від 17.08.2021 року, ОСОБА_1 , як асистент і доцент кафедри внутрішньої медицини № 1, перебував у щорічній відпустці з 20.07.2016 року по 14.09.2016 року (наказ № 06/13/7-в від 13.06.2016 року), з 24.07.2017 року по 18.09.2017 року (наказ № 06/15/22-в від 15.06.2017 року), з 23.07.2018 року по 31.08.2018 року (наказ № 06/01/14-в від 01.06.2018), з 29.12.2018 року по 16.01.2019 року (наказ № 12/07/6-в від 07.12.2018 року), з 01.07.2019 року по 26.08.2019 року (наказ № 06/10/32-в від 10.06.2019 року), з 13.02.2020 року по 14.02.2020 року (наказ № 02/11/3-в від 11.02.2020 року), з 10.03.2020 року по 13.03.2020 року (наказ № 03/11/4-в від 11.03.2020 року ), з 01.07.2020 року по 19.08.2020 року (наказ № 05/29/4-в від 29.05.2020 року (а.с.171).

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України,завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після скасування відповідачем наказів про звільнення ОСОБА_1 він не мав права на щорічну відпустку повної тривалості по кожній посаді, оскільки отримав грошову компенсацію за невикористані відпустки. Зокрема, позивач був звільнений з дотриманням припису ч.3 ст.40 КЗпП України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його звільнення відбулось із порушенням норм трудового законодавства України.

Таким чином, судом встановлено відсутність підстав для поновлення позивача на посадах. У зв`язку із цим відсутні і підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які в цьому випадку є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

За змістом частин першоїтретьої, п`ятої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 частини першої статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність звільнення позивача, відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки, як встановлено судом та не

оспорюється позивачем він вважав, що мав право на відпустку, подав заяву про надання йому відпустки, проте з наказом про її надання ознайомлений не був, достеменно знав, що відповідний наказ стосовно нього виданий не був, проте на роботу не вийшов.

Суд першої інстанції послався на роз`яснення, які містяться у листі Міністерства соціальної політики України № 1500/13/84-16 від 28.10.2016 року, відповідно до яких у разі отримання працівником грошової компенсацїї за невикористані дні відпустки він має

право на її фактичне використання.Роз`яснення, викладені у вищезазначеному листі, носять рекомендаційний характер та не діють як норма права.

Проте, відповідно до вимог Закону України «Про відпустки» та умов колективного

договору між трудовим колективом та адміністрацією Донецького державного медичного універсітету вирішення питання про надання працівникові відпустки входить до компетенції адміністрації та оформлюється відповідним наказом. Оскільки, як встановлено судом, наказ про надання позивачеві будь-якого виду відпустки 28 та 29 липня 2021 року не видавався, позивач використав відпустку самовільно, це обгрунтовано розцінено адміністрацією відповідача як прогул. Наявність інших поважних причин відсутності на робочому місці у ці дні позивач належними доказами не довів.

Непогодження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі з висновками суду першої інстанції в цієї частині колегія судів не бере до уваги, оскільки вони зводяться до довільного тлумачення позивачем норм матеріального права.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про не врахування судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення, рішення профспілкових органів про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з роботи з посад асистента і доцента кафедри внутрішньої медицини № 1, колегія судів зазначає наступне.

Положеннями статті 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).

Здійснюючи у відповідності до ст. 263 ЦПК України, перевірку та надаючи юридичну оцінку рішенню виборного органу первинної профспілкової організації, суд вказує, що оцінка обґрунтованості або ж необґрунтованості такого рішення здійснюється з урахуванням загальних принципів, засад цивільного судочинства та виходячи з лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами». Воно повинно містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Отже, суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови, і лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у протоколі № 16 засідання профспілкового комітету відсутнє будь-яке правове обґрунтування обставин, що передували звільненню ОСОБА_1 , підстав звільнення останнього, а також не зазначено конкретних підстав, які б обґрунтовували відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 . Постановою президії Донецької обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я № П-4 від 24.11.2021 також відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , відмова обґрунтована наявністю у ОСОБА_1 невикористаної щорічної відпустки, на яку він мав право.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги це рішення профспілкової організації, надавши йому відповідну правову оцінку.

Непогодження позивача в апеляційній скарзі з висновком суду першої інстанції про те, що його було звільнено з дотриманням припису ч.3 ст. 40 КЗпП України з посиланням на правовий висновок Верховного Суду у постанові № 607/18957/18 від 13.01.2021 року, колегія суддів також не бере до уваги, оскільки саме у цієї правовій позиції зазначено, «…. що наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності 13 вересня 2018 року (день, коли позивачу зазначено стати до роботи відповідно до листка непрацездатності АДР № 211019)..», а отже звільнення позивача за прогул у перший день виходу на роботу після закриття листа тимчасової непрацездатності вимогам діючого трудового законодавства не суперечить.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: