Провадження № 2/727/441/22
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОЛННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

секретар судового засідання Івасишин О.І.

розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 04.04.2020 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 05.05.2020 року. Обґрунтовує, що отримання відповідачем грошових коштів у вказаній сумі у вигляді позики підтверджується розпискою В.С. від 04.04.2020 року. Стверджує, що у визначений строк, відповідач ОСОБА_2 позику не повернув; на його звернення про повернення боргу не реагує. Аргументує, що наявність боргової розписки у позикодавця згідно з положенням ст. 525,565 ЦК України, свідчить про неповернення боргу, що є підставою для стягнення з нього суми позики. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 10000,00 грн., відсотки за користування чужими коштами у розмірі 2375,00 грн., інфляційні втрати у сумі 1221,95 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.12.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

15.02.2022 року відповідач ОСОБА_3 скерував до суду відзив на позовну заяву. Вказує, що між сторонами дійсно існували договірні відносини, які підтверджуються розпискою, однак частково кошти в сумі 6000,00 грн. ним були повернуті. Зазначає, що його борг становить 4000,00 грн. Обгрунтовує, що виходячи із вказної суми боргу інфляційні втрати становлять 529,69 грн., а сума нарахованих відсотків в період з 05.05.2020 року по 06.12.2021 року складає 952,34 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.02.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду у відкрите судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник,адвокат Лабік Г.І., в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце судового розгляду. Представник позивача, адвокат Лабік Г.І. до суду скерував клопотання про розгляд справи без їх участі; позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином; про причини неявки до суду не повідомив.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПКУкраїни фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд вважає, що можливо розглянути справу у відсутність відповідача, та зі згоди позивача в заочному порядку, що відповідатиме вимогам ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом належними доказами по справі встановлено, 04.04.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та було укладено договір позики та передано останньому грошові кошти в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень. Отримані кошти відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 до 05.05.2020 року. У випадку прострочення ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказану суму з відсотками 15% (п`ятнадцять) річних за весь період прострочення. На підтвердження отримання грошових коштів, було складено розписку, написану ОСОБА_2 власноручно. (а.с. 15)

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, то це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово "позика", адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом України у численних своїх рішеннях, зокрема у постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і у подальшому підтверджений Верховним Судом у постановах: від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792 св 18, та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899 св 20 та інших.

Така судова практика є сталою і незмінною.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору позики, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання виконав частково, та повернув частину отриманих коштів до 05.05.2020 року в сумі 6000,00 грн.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідачем ОСОБА_2 взяті перед ОСОБА_1 зобов`язання, встановлені договором позики від 04.04.2020 року добровільно в повному обсязі не виконано і отримані ним кошти повернуто частково, а саме у сумі 6000,00 грн., з урахуванням наведених вимог закону, слід стягнути з останнього на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 04.04.2020 року у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 відсотків за користування чужими коштами у розмірі 2375,00 грн. та інфляційних втрат у сумі 1221,95 грн., то суд зважає на наступне.

Статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13.01.2021 по справі № 127/13406/18.

Згідно розрахунку відповідача ОСОБА_2 , здійсненого із врахуванням того, що сума боргу становить 4000,00 грн., згідно якого сума інфляційних втрат за період з 06.05.2020 року по 01.12.2021 року становить 524,69 грн. та сума нарахованих відсотків (15% річних) за період з 05.05.2020 року по 06.12.2021 року складає 952,32 грн. (а.с.27)

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 524,69 грн. та суму нарахованих відсотків (15% річних) за користування коштами у розмірі 952,32 грн.

Що стосується заявлених вимог про стягнення судових витрат, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених ЦПК України Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись законом, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 р. по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Згідно устаноленої практики, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат на правову допомогу суду надано суду договір про надання правничої (правової) допомоги б/н від 01.12.2021 року, розділом 4, яким визначається порядок оплати послуг адвоката (а.с.9-10), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.11), акт виконаних робіт від 03.12.2021 року (а.с.12) квитанція про оплату послуг адвоката від 07.12.2021 року у сумі 3000,00 грн. (а.с.14).

Згідно розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.11) адвокатом Лабік Г.І. позивачу ОСОБА_1 надано наступні послуги: 03.12.2021 року попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вартість 500,00 грн.; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, вартість 50,00 грн.; складання позовної заяви, вартість - 2000,00 грн. Разом з тим, згідно акту виконаних робіт від 03.12.2021 року (а.с.12) адвокатом Лабік Г.І. надано позивачу ОСОБА_1 послуги на загальну суму 3000,00 грн., при цьому вартість послуги вивчення матеріалів справи та правовий аналіз справи становить 500,00 грн., що не відповідає вище зазначеному розрахунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року (справа № 638/7748/18) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на зазначене, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат, а саме: договір про надання правничої (правової) допомоги б/н від 01.12.2021 року (а.с.9-10), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.11), акт виконаних робіт від 03.12.2021 року (а.с.12) квитанція про оплату послуг адвоката від 07.12.2021 року у сумі 3000,00 грн. (а.с.14), вищезазначених критеріїв, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішення вимоги про судові витрати

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеної вище норми закону, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908 грн., документально підтвердженого квитанцією від 07.12.2021 року.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 274, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заочне рішення по справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором позики, а саме: суму боргу в розмірі 4000,00 грн..; відсотки за користування коштами в розмірі 952,32 грн..; втрати від інфляційних процесів в розмірі 524,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати в рахунок сплаченого судового збору в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., документально підтверджені.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 14.09.2022 року.

Суддя Слободян Г.М.