Ухвала

06 грудня 2022 року

місто Київ

справа № 753/7798/18

провадження № 61-12027ск22

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Усика Г. І. вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Севастьянова Сергія Вікторовича, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашевський Олександр Валерійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погорєлов Броніслав Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герман Олександра Сергіївна, про визнання довіреності недійсною, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування записів про державну реєстрацію права власності, визнання права власності на майно, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати недійсною довіреність від 25 лютого 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е. А., якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 вчиняти в його інтересах правочини щодо квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 14 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дашевським О. В.;

- скасувати державну реєстрацію зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 14 травня 2015 року;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру;

- витребувати у ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 24 грудня 2015 року, за яким ОСОБА_1 , ОСОБА_5 набули право власності на спірну квартиру.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсною довіреність від 25 лютого 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е. А., якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 вчиняти дії від його імені щодо квартири АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір від 14 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 купівлі-продажу спірної квартири.

Витребувано у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 спірну квартиру.

В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 02 грудня 2022 року, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Севастьянов С. В., просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

І. На порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

До касаційної скарги долучено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що захистом права заявника у суді касаційної інстанції є його житлові права, крім того, у зв`язку із веденням на всій території України воєнного стану, доходи заявника зменшилися. Зазначені обставини унеможливлюють сплату судового збору у розмірі, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Верховним Судом враховано, що Закон України «Про судовий збір» визначає порядок сплати судового збору, встановлює ставки, які залежать від змісту позовних вимог (майнового, немайнового характеру), інших заяв процесуального характеру, статусу особи позивача (юридична, фізична особа).

Наведений Закон визначає обов`язок особи, яка звертається до суду за захистом свого майнового, немайнового права та/або обов`язку, здійснити сплату судового збору. Такий обов`язок справляння судового збору є законним фінансовим обмеженням та убезпечує від надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Враховуючи наведені норми національного законодавства та рішення ЄСПЛ щодо обов`язку учасника справи здійснити сплату судового збору у визначеному законом розмірі, суд касаційної інстанції робить висновок, що наведені ОСОБА_1 доводи не підтверджено письмовими доказами, тобто не надано докази про доходи заявника за попередній календарний рік (2021 рік), зазначене унеможливлює перевірку наведених заявником обставин та вирішення клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги. При цьому, посилання на введений на всій території України воєнний стан без належного обґрунтування та доказів на підтвердження негативних наслідків для заявника не є безумовним для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Доводи клопотання про те, що заявник звернувся із касаційною скаргою за захистом житлових прав, тому має право на відстрочення сплати судового збору є помилковим тлумаченням пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого право на відстрочення та розстрочення сплати судового збору має особа, яка звертається із позовом предметом якого є, зокрема захист житлових прав.

За наведених обставини заявнику необхідно подати докази на підтвердження його майнового стану, а саме відомості про доходи за попередній календарний рік, або докази на підтвердження сплати судового збору за подання касаційної скарги з урахуванням оскарження рішень судів попередніх інстанцій щодо вимоги майнового характеру (8 810,00 грн) та вимоги немайнового характеру (704,80 грн), тобто у розмірі 19 029,60 грн (8 810,00 + 704,80 = 9 514,80 х 200% = 19 029,60).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, ККДБ: 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документ, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ІІ. У порушення пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено повне ім`я та по батькові інших учасників справи, тому заявнику необхідно подати касаційну скаргу у новій редакції відповідно до кількості учасників справи із зазначенням їх повних імен та по батькові.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо заявник не усуне недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Севастьянова Сергія Вікторовича, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашевський Олександр Валерійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погорєлов Броніслав Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герман Олександра Сергіївна, про визнання довіреності недійсною, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування записів про державну реєстрацію права власності, визнання права власності на майно, витребування майна, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик