Постанова

Іменем України

07 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 132/1126/18

провадження № 61-5115св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал»,

третя особа - Центр надання адміністративних послуг Калинівської районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Уквітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» (далі - ТОВ «СП «Агрокапітал») та просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0284, укладений 22 листопада 2016 року між ними та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07 грудня 2016 року та зобов`язати відповідача повернути йому земельну ділянку в належному стані.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 2,0946 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Вказана земельна ділянка була передана в оренду ТОВ «СП «Агрокапітал» строком на 15 років на підставі договору від 22 листопада 2016 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07 грудня 2016 року.

Посилаючись на те, що вказаний договір оренди він не укладав та, відповідно, не підписував, оскільки перебував поза межами України, бажання передавати в оренду земельну ділянку будь-кому не мав та має намір продовжувати займатися сільськогосподарським виробництвом самостійно, просив позов задовольнити.

У серпні 2018 року ТОВ «СП «Агрокапітал» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просило зобов`язати його не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :04:000:0284, припинивши будь-які сільськогосподарські роботи та звільнити її, привівши в придатний для використання стан за призначенням.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що додатковою угодою від 06 квітня 2017 року, укладеною між ОСОБА_1 та ТОВ «СП «Агрокапітал», договір оренди землі від 22 листопада 2016 року було розірвано орендодавцем з подальшою реєстрацією вказаного правочину державним реєстратором 20 квітня 2017 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2018 року, вищевказану додаткову угоду визнано недійсною. Отже, договір оренди земельної ділянки від 22 листопада 2016 року є дійсним.

Після укладення та реєстрації договору оренди землі ОСОБА_1 наприкінці 2016 року отримав орендну плату, а також у січні 2017 року він звертався до ТОВ «СП «Агрокапітал» із заявою про виплату йому орендної плати за період десять років на майбутній період.

Натомість, ТОВ «СП «Агрокапітал», маючи укладений та зареєстрований договір оренди землі, не змогло приступити до реалізації свого права, передбаченого договором, оскільки в квітні 2017 року вказана земельна ділянка була засіяна кукурудзою. Навесні 2018 року підприємство знову не змогло приступити до обробітку зазначеної земельної ділянки відповідно до умов договору оренди землі. Внаслідок такий дій ОСОБА_1 підприємству було нанесено збитків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ТОВ «СП «Агрокапітал» задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :04:000:0284, припинивши будь-які сільськогосподарські роботи та звільнити її, привівши в придатний для використання стан за призначенням.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання договору оренди недійсним, оскільки наявність договірних відносин між сторонами на умовах оспорюваного правочину підтверджується фактом отримання ОСОБА_1 від ТОВ «СП «Агрокапітал»орендної плати за користування земельною ділянкою, укладенням ним особисто в квітні 2017 року додаткової угоди до спірного договору оренду, обставинами, встановленими рішенням суду від 06 грудня 2017 року в іншій цивільній справі, та показаннями свідка.

Разом з тим, установивши, що за наявності укладеного договору оренди земельної ділянки ТОВ «СП «Агрокапітал» вже два роки поспіль не може реалізувати своє право на ведення господарської діяльності на цій земельній ділянці, чим йому завдано збитків на суму 57 542,01 грн, місцевий суд вважав наявними підстави для задоволення зустрічного позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0284, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СП «Агрокапітал» 22 листопада 2016 року, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07 грудня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «СП «Агрокапітал» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновком експерта підтверджено, що ОСОБА_1 не підписував спірний договір оренди, а отже в момент вчинення правочину сторонами не було дотримано вимог частини третьої статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання цього договору недійсним. При цьому апеляційний суд врахував, що на час укладення договору оренди та складення відомості про виплату орендної плати ОСОБА_2 перебував за межами території України, а тому не міг особисто підписати вказані документи та отримати орендну плату, у зв`язку з чим вважав безпідставними доводи товариства про вчинення позивачем дій, спрямованих на визнання умов договору оренди.

Водночас апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання повернути йому земельну ділянку, оскільки встановив, що з квітня 2017 року ТОВ «СП «Агрокапітал» її не використовує, а також, врахувавши, що визнання спірного договору оренди недійсним припиняє право оренди товариства на цю земельну ділянку, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

12 березня 2020 року ТОВ «СП «Агрокапітал»звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та залишити в силі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного СудуУкраїни в справі № 3-59гс14 від 19 серпня 2014 року, у постановах Верховного Судувід 16 травня 2018 року в справі № 910/1163/17, від 17 жовтня 2018 року в справі № 753/22010/14-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 704/593/17, у постанові Великої Палати Верховного Судувід 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що отримуючи після укладення договору оренди землі, у 2017 році, орендну плату та звертаючись в подальшому до ТОВ «СП «Агрокапітал» з заявою про виплату йому орендної плати за десять років наперед, а також укладаючи в квітні 2017 року додаткову угоду до вказаного договору оренди, ОСОБА_1 у розумінні статті 241 ЦК України вчинив санкціонування (схвалення) оспорюваного правочину, що свідчить про неможливість визнання його недійсним з підстав відсутності волевиявлення власника.

Проте суд апеляційної інстанції цього не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про визнання оскаржуваного правочину недійсним. Окрім цього апеляційний суд безпідставно стягнув з товариства витрати на правову допомогу, оскільки належних та допустимих доказів їх понесення ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

24 червня 2020 року справа № 132/1126/18 надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 227/3760/19-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року поновлено касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що16 листопада 2016 року між ТОВ «СП «Агрокапітал» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, згідно з яким ОСОБА_1 передав товариству в строкове (строком на 15 років з дати державної реєстрації права оренди) платне користування земельну ділянку площею 2, 0946 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Нападівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер :04:000:0284. Договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07 грудня 2016 року.

Додатковою угодою від 06 квітня 2017 року договір оренди землі від 22 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СП «Агрокапітал», було розірвано орендодавцем з подальшою реєстрацією вказаного правочину державним реєстратором виконавчого комітету Козятинської міської ради 20 квітня 2017 року.

Однак, рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2018 року, вищевказану додаткову угоду від 06 квітня 2017 року визнано недійсною.

Згідно з висновком експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1851/1852/19-21 від 25 березня 2019 року, за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис та написання прізвища в договорі оренди землі від 22 листопада 2016 року, укладеного між ТОВ «СП «Агрокапітал» та ОСОБА_1 , наданого Відділом надання адміністративних послуг Калинівської районної державної адміністрації (реєстраційною службою), в графі «Орендодавець» виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов'язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.

У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц зроблено висновок про те, щоякщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

ОСОБА_1 звернувся з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі від 22 листопада 2016 року, посилаючись на те, що цей договір не підписував.

За встановленими судами обставинами, спірний договір оренди землі ОСОБА_1 не підписував.

Водночас установлено, що в жовтні-листопаді 2016 року позивач отримав від ТОВ «СП «Агрокапітал» орендну плату за користування земельною ділянкою, у січні 2017 року звертався до відповідача з заявою про виплату йому орендної плати ще за десять років наперед. У квітні 2017 року відповідач провів на земельній ділянці сільськогосподарські роботи.

Вказані обставини встановлені рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року в справі № 132/1592/17, яке в частині позовних вимог ТОВ «СП «Агрокапітал» до ОСОБА_1 про визнання угоди про дострокове розірвання спірного договору оренди набрало законної сили, та, як правильно зазначив суд першої інстанції, не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 на вищевказане рішення суду першої інстанції, яка була залишена без задоволення, установлено, що позивач визнавав факт укладення ним 22 листопада 2016 рокудоговору оренди та факт отримання орендної плати в розмірі 7 100,00 грн.

Таким чином, установивши факт виконання сторонами договору оренди землі та відповідно наявність волевиявлення позивача до вчинення цього правочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання цього договору недійсним.

Крім того, установивши, що ТОВ «СП «Агрокапітал» вже два роки поспіль позбавляється можливості реалізувати своє право на ведення господарської діяльності на спірній земельній ділянці, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду й залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Агрокапітал» задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року скасувати, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар Є. В. Краснощоков М. Ю. Тітов