ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3370/22 Номер провадження 22-ц/814/4672/22Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,
суддів Карпушина Г.Л., Кузнєцова О.Ю.,
при секретарі Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 08 серпня 2022 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтава ради як орган опіки та піклування, про зміну місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтава ради як орган опіки та піклування, про зміну місця проживання дитини.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2008 року було розірвано шлюб, який був зареєстрований 18 квітня 2007 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управляння юстиції, актовий запис № 317 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( на даний час « ОСОБА_4 »). За змістом рішення вказано, що спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишається проживати з матір`ю.

У подальшому, а саме 02 березня 2017 року між сторонами було укладено договір, що дитина проживає разом з батьком. У подальшому між батьками було укладено додатковий договір від 11 травня 2018 року, згідно якого дитина проживає разом з матір`ю у країні ОСОБА_6 . У червні 2018 року ОСОБА_7 поїхав до Мексики, але у жовтні 2018 року повернувся та став проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . На початку травня 2022 року позивач разом з сином мали намір виїхати до Німеччини, але прикордонна служба на дозволила перетин кордону, через відсутність нотаріально посвідченої згоди матері на виїзд дитини та у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують, що син проживає разом з батьком.

Враховуючи вказане, для безперешкодного виїзду за кордон у період дії військового стану, виникла необхідність на винесення рішення про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 08 серпня 2022 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтава ради як орган опіки та піклування про зміну місця проживання дитини відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг
Не погодившись з даним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи апеляційної скарги
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду щодо трактування норм права повністю унеможливлюють захист його права на безперешкодний виїзд разом з сином за межі країни. Звертає увагу, що ОСОБА_5 висловив бажання проживати саме з батьком. При цьому мати також зазначила, що визнає позовні вимоги в повному обсязі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 (а.с.11).
Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2008 року справа № 2-6671/08 неповнолітнього сина ОСОБА_5 залишено проживати разом з матір`ю внаслідок розлучення батьків.
ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 від 22 березня 2017 року виданого Оржицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавський області,
Згідно довідки ОСББ «Європейське» № 3-ск 15 квітня 2022 року з 2017 року ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до пункту 1.3 договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 02 березня 2017 року вказано, що дитина проживає разом з батьком. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Святецькою І.В. та зареєстровано у реєстрі за номером 695.
11 травня 2018 року складено додатковий договір до первісного, де визначили місце проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 6/2748 від 19 квітня 2022 року зазначено, що ОСОБА_1 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, як особа, яка самостійно виховує дитину віком до 18 років.
За інформацією органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Полтава від 18 липня 2022 року вказано, що ОСОБА_5 висловив своє бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 . За змістом акту обстеження житлових умов, вказано, без вказівки на адресу проживання, що у квартирі проживають ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_5 (син). Стосунки сімейні, доброзичливі.
У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які вказали, що дійсно на протязі тривалого часу ОСОБА_5 проживає разом з батьком у АДРЕСА_2 . Батько та син підтримують гарні стосунки.
У суді ОСОБА_5 висловив своє бажання щодо проживання разом з батьком.
Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частин 2-4 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частинами 1 та 2 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частина 3 статті 160 СК України).

Згідно частини 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_5 висловив своє бажання щодо проживання разом з батьком.
При цьому відповідно до заяв наданих ОСОБА_2 , як при розгляді в суді першої інстанції так і при перегляді справи судом апеляційної інстанції, остання неодноразово зазначає про визнання нею позовних вимог.
Обгрунтовуючи необхідність визначення місця проживання дитини разом з батьком позивач зазначив, що попереднє визначення місця проживання разом з матір`ю перешкоджає можливості реалізувати права дитини, в тому числі щодо виїзду за кордон разом з батьком, тоді як мати постійно проживає у Мексиці.
При розгляді даної справи колегія суддів оцінюючи обставини справи в їх сукупності, враховуючи побажання дитини проживати разом з батьком та визнання позову матір`ю, надаючи пріоритетна значення захисту прав дитини вважає за можливе задовольнити вимоги позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги. Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 08 серпня 2022 року слід скасувати.
Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Щодо судових витрат
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на наведене, враховуючискасування рішення суду та задоволення позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений останнім при подачі позову в розмірі 992 грн. 40 коп. та при подачі апеляційної скарги в розмірі 1488 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 08 серпня 2022 року скасувати.
Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім при подачі позову в розмірі 992 грн. 40 коп. та при подачі апеляційної скарги в розмірі 1488 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2022 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова