Номер провадження: 22-ц/813/2687/22
Справа № 510/947/17
Головуючий у першій інстанції Дудник В.І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 510/947/17

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2687/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Новосільська сільська рада Ренійського району Одеської області,

- апелянт (особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та/або обов`язки) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ренійського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Дудника В.І. 12 вересня 2017 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , і складається в цілому з: - житлового будинку літ. «А», загальною площею 72,30 кв. м., житловою площею 38,00 кв. м., підсобною площею 34,30 кв. м.; - сараї літ. «Б», «Г», «Д», «Е»; - вбиральня літ. «В»; - огорожа № 1 14; - спорудження № 5.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що за життя його батькові ОСОБА_3 належав житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається в цілому із: - житлового будинку літ. А, загальною площею - 72,30 кв. м., житловою площею - 38,00 кв. м., підсобною площею - 34,30 кв. м.; - сараю літ. Б, Г, Д, Е; - вбиральні літ. В; - огорожі №1-4; - спорудження №5, що підтверджується технічним паспортом на вказаний житловий будинок.

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємство після смерті ОСОБА_3 здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його син, позивач у справі, та ОСОБА_4 - дружина померлого, які на момент смерті ОСОБА_3 мешкали разом із ним, що підтверджується довідкою Новосільської сільської ради від 28.03.2017 р.. Інших спадкоємців на момент розгляду справи судом не встановлено.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок, як на об`єкт спадщини, який на момент смерті належав спадкодавцю. У відповідний 6-місячний строк ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Однак, позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом із спадкодавцем. Протягом строку, встановленого для прийняття спадщини з моменту її відкриття, позивач про відмову від спадщини не заявляв.

Пізніше позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Однак, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, в зв`язку з тим, що під час життя ОСОБА_3 право власності на будинок не було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що 04.07.2017 р. нотаріусом було винесено вмотивовану постанову. Після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити. З вимогою про визнання права власності на житловий будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

ОСОБА_1 вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на спадковий житловий будинок, оскільки спадщина до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні(а. с. 1 1 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відповідач у наданому суду листі не заперечував проти задоволення вищевказаного позову ОСОБА_1 , справу просить розглянути за його відсутності (а. с. 20).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області 12 вересня 2017 року задоволено вищевказаний позов ОСОБА_1 ..

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається в цілому із: - житлового будинку літ. А, загальною площею - 72,30 кв. м., житловою площею - 38,00 кв. м., підсобною площею - 34,30 кв. м.; - сараю літ. Б, Г, Д, Е; - вбиральні літ. В; - огорожі №1-4; - спорудження №5.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом. У відповідний 6-місячний строк, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся. Однак, позивач на момент смерті ОСОБА_3 мешкав разом із ним, після його смерті продовжує проживати у спадковому будинку. Отже, позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Разом з тим, позивач не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_3 не було проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Нотаріус не може оформити та видати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у зв`язку із тим, що закон пов`язує набуття права власності на нерухоме майно із відповідною державною реєстрацією цього права, а цивільна правоздатність, тобто здатність мати цивільні права та обов`язки фізичної особи, припиняється у момент її смерті, про що нотаріусом було винесено вмотивовану постанову від 04.07.2017 р..

Суд вважав, що позивач є суб`єктом набуття права власності на вказаний житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом. Однак, з незалежних від нього причин він не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказаний об`єкт спадкового майна.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважав можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спадкове майно (а. с. 24 25).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та/або обов`язки, просить скасувати рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що: 1) позивач навмисно не зазначив, що крім нього та матері є ще інші спадкоємці вона та інша сестра, чим позбавив її права на спадщину; 2) при наявності інших спадкоємців позивач має право тільки на частину спадкового майна ( а. с. 27 - 29).

2.6 Позиція інших учасників справи в апеляційному суді

Позивач та відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року (а. с. 49 49 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.08.2021 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 50).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.11.2021 року витребувано з Ренійської районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5 67 зворотна сторона).

У грудні 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшли належним чином завірені копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Заяв, клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, відкладення розгляду справи, у тому числі у зв`язку із введенням воєнного стану і неможливістю взяти участь у судовому засіданні за конкретних обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а. с. 4 зворотна сторона).

На випадок смерті ОСОБА_3 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив.

За життя ОСОБА_3 належало: - житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається в цілому із: - житлового будинку літ. А, загальною площею - 72,30 кв. м., житловою площею - 38,00 кв. м., підсобною площею - 34,30 кв. м.; - сараї літ. Б, Г, Д, Е; - вбиральні літ. В; - огорожі №1-4; - спорудження №5. Вказане підтверджується технічним паспортом на зазначений житловий будинок.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищезазначений житловий будинок, як на об`єкт спадщини, який на момент смерті належав спадкодавцю.

Спадкоємство після смерті ОСОБА_3 здійснюється за законом.

ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_4 (дружина) на момент смерті ОСОБА_3 мешкали разом із ним, що підверджується довідкою Новосільської сільської ради від 28.03.2017 р. (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 (а. с. 5).

Постановою завідувача Ренійської державної нотаріальної контори Букатич Е.В. від 04.07.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а. с. 11).

Відповідно до копії спадкової справи, відкритої після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до вказаної заяви спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є: - дружина спадкодавця ОСОБА_5 , 1934 року народження; - син спадкодавця ОСОБА_1 , 1963 року народження; - донька спадкодавця ОСОБА_6 , 1960 року народження; - донька ОСОБА_2 , 1958 року народження.

Відповідно до копії спадкової справи, відкритої після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до вказаної заяви спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є: - син спадкодавця ОСОБА_1 , 1963 року народження; - донька спадкодавця ОСОБА_6 , 1960 року народження; - донька ОСОБА_2 , 1958 року народження.

Між сторонами виникли правовідносини щодо права власності на спадкове майно.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/непогодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч.1, 2 , 4 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК).

У разі якщо особи, які беруть участь у справі, не заявляють клопотання про витребування доказів, зокрема, копій документів із спадкової справи, обов`язком суду на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК є роз`яснення наслідків невчинення такої процесуальної дії.

Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя тощо.

Відомості про спадкоємців, які містяться в спадковій справі відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", та п. 3.1 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", є належним доказом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не звертався до суду із відповідним клопотанням про витребування спадкової справи. Суд першої інстанції у свою чергу не порушував вказане питання. При тому, що розглянути справу без спадкової справи неможливо. Від цього неможливо зробити висновок про те, чи є спір про право та встановити заінтересованих по справі осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно с. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, на момент смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , спадкоємцями за законом є: - дружина спадкодавця ОСОБА_5 , 1934 року народження; - син спадкодавця ОСОБА_1 , 1963 року народження; - донька спадкодавця ОСОБА_6 , 1960 року народження; - донька ОСОБА_2 , 1958 року народження.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив матеріалів спадкової справи, не з`ясував коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , у результаті чого оскаржуваним рішенням не враховані права та обов`язки ОСОБА_2 , яка також є спадкоємцем першої черги та у встановленому законом строку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, вони не відповідають обставинам справи, судом порушено норм процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позову, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960,00 грн. (а. с. 26а).

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 )судовий збір у сумі - 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 17 травня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова