Справа № 127/3331/22
Провадження 2/127/467/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2022 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

позов зареєстрований судом 07.02.2022 року і мотивований тим, що 15.09.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, актовий запис 24.

Їх син ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейні відносини не склались, сторони спільно не проживають, мають намір розірвати шлюб, син ОСОБА_5 проживає з матір`ю.

За час спільного проживання у шлюбі сторони набули наступне майно:

- нежитлове приміщення №8Н, загальною площею 22,9 кв.м., що в цілому складається з приміщення VІІІ за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 375 848, 00 грн.

- квартиру загальною площею 61,6 кв.м. житловою площею 34,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 756 248, 00 грн.

- автомобіль Volkswagen Transporter, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 237 010, 00 грн.

Вартість нерухомого майна та автомобіля підтверджена відповідними звітами, загалом становить 2 369 103, 00 грн.

Власником усього вказаного майна згідно правовстановлюючих документів є ОСОБА_2 , який добровільно вирішити спір про розподіл майна подружжя, придбаного у шлюбі, не бажає, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 Сімейного кодексу та враховуючи презумпцію спільності майна, набутого під час шлюбу, позивач ОСОБА_1 просила визнати спільною сумісною власністю подружжя вказане майно та визнати за нею право власності на Ѕ частку майна.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Костюк Г.М. позов підтримала відповідно до обставин, що в них викладені в позові, просила вимоги ОСОБА_1 задоволити. Зауважила, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Оскільки відповідач не визнав позов в частині поділу квартири, проте не надав належних і допустимих доказів, що квартира придбана за його особисті кошти, квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 і підлягає поділу. Просила захистити права позивача та задоволити її вимоги в повному обсязі, а також стягнути судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що нерухоме майно та транспортний засіб придбавались у шлюбі для сім`ї, тому є об`єктом спільної сумісної власності. Вона мала дохід з того, що проводила репетиторські заняття з дітьми, а відповідач працював на кондитерській фабриці. Який у нього був дохід не відомо, оскільки приблизно 1,5 роки тому вони поділили бюджет і він робив свої заощадження. Ні її батьки, ні батьки відповідача коштів на придбання квартири не давали. При придбанні відповідачем спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , вона була у нотаріуса і підписувала заяву, але зі змістом заяви нотаріус її не ознайомила. Вона довіряла чоловіку і вважала, що майно набувається для сім`ї і не є особистою власністю ОСОБА_2 . На даний час вона проживає в сусідній квартирі, яку подарували їй батьки.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, підтримав відзив на позов (а.с. 83-85). Не заперечив щодо розподілу нежитлового приміщення (гаража) та автомобіля, який в даний час перебуває у його користуванні, які були придбані разом з дружиною за спільні кошти, а також за кошти, що були подаровані їм на весілля. Спірну квартиру орієнтовною вартістю 60 000 доларів США він придбавав за особисті кошти та за кошти батьків, позивач про це знала, тому написала заяву нотаріусу про те, що квартира придбана ним в особисту власність. Квартира не є спільною сумісною власністю і поділу не підлягає. Належних доказів того, що квартира є об`єктом спільної сумісної власності, позивач не надала. Просив врахувати, що вони одружились в 2018 році, він працював на кондитерський фабриці, дружина знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, всі зароблені кошти витрачали на побутові потреби і на потреби сім`ї, тому твердження позивача про те, що вони самостійно заощадили кошти для придбання квартири, є надуманим.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалами суду від 09.02.2022 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі № 127/3331/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, а також витребувані докази.

24.04.2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів у справі.

19.05.2022 року закрите підготовче провадження у справі і повторно витребувані докази.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Між сторонами виникли правовідносини щодо права спільної сумісної власності подружжя, тому при вирішенні позову суд застосовує відповідні норми глави 8 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що 15.09.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований в Мурованокуриловецькому районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області актовий запис № 24 (а.с. 8).

Їх син ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейні відносини сторін не склались, подружжя спільно не проживає, спільного бюджету не має. Син ОСОБА_5 проживає з матір`ю. Станом на дату звернення до суду з позовом шлюб не був розірваний.

Під час шлюбу відповідач набув право власності на наступне майно:

-автомобіль VolkswagenTransporter, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований 19.12.2018 року за ОСОБА_2 (а.с. 108)

-нежитлове приміщення №8Н, загальною площею 22, 9 кв.м., що в цілому складається з приміщення VІІІ за адресою: АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого 21.10.2019 року договору купівлі-продажу (а.с. 99-100). Право власності зареєстроване за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.10.2019 року, обтяження зареєстроване у виді арешту в зв`язку з розглядом даної справи (а.с. 107, 147-148).

Згідно звіту від 27.01.2022 року про оцінку транспортного засобу, вартість автомобіляVolkswagenTransporter, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 складає 237 010, 00 грн. (а.с. 49-54).

Згідно звіту про оцінку нежитлового приміщення №8Н, загальною площею 22, 9 кв.м., що в цілому складається з приміщення VІІІ за адресою: АДРЕСА_1 , вартість становить 375 848, 00 грн. (а.с. 30-37).

Дані об`єкти належать сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки були придбані за спільні кошти подружжя в інтересах сім`ї, що також визнали сторони в судовому засіданні. На підставі ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Це майно підлягає поділу між подружжям, відповідно до ст.ст. 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, виходячи із рівності часток дружини і чоловіка.

Крім того, на підставі нотаріально посвідченого 17.11.2021 року договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав квартиру загальною площею 61,6 кв.м. житловою площею 34,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 101-104, 107).

При укладенні договору купівлі-продажу квартири, нотаріусом було посвідчено заяву ОСОБА_2 про те, що грошові кошти, які витрачаються ним на придбання квартири, не є об`єктом спільної сумісної власності та є його особистою власністю (а.с. 105).

Також при укладенні договору купівлі-продажу квартири нотаріусом було посвідчено заяву ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 купує квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за грошові кошти, що не є їх спільною сумісною власністю та є особистою власністю ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 вказала, що їй відомо, що право спільної сумісної власності подружжя на вказане нерухоме майно поширюватись не буде. Вона також повідомила, що вказана квартира є особистою приватною власністю її чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 106).

Право власності ОСОБА_2 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.11.2021 року, обтяження у виді арешту зареєстроване в зв`язку з розглядом даної справи (а.с. 149).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що квартира також є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана під час шлюбу за спільні кошти, тому підлягає поділу по Ѕ частці.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В судовому засіданні встановлено, що квартира загальною площею 61,6 кв.м. житловою площею 34,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана ОСОБА_2 під час шлюбу, але в особисту власність і за грошові кошти, які не є спільною сумісною власністю подружжя.

Дані обставини підтверджені нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , яка також визнала, що її чоловік ОСОБА_2 купує квартиру за грошові кошти, що не є їх спільною сумісною власністю та є особистою власністю ОСОБА_2 . Позивач зазначила, що їй відомо, що право спільної сумісної власності подружжя на вказане нерухоме майно поширюватись не буде і вказана квартира є особистою приватною власністю її чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 106).

В судовому засіданні позивач заперечила дані обставини, проте належних і допустимих доказів того, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, джерело набуття цих коштів, про розмір доходу кожного з подружжя, не надала.

Твердження, що вона не знала про зміст даної заяви, не читала її і думала, що квартира набувається у спільну власність, є безпідставним. В самому тексті заяви також вказано, що ОСОБА_1 розуміє значення своїх дій і зміст ст.ст. 57, 59, 60, 62, 65, 97 СК України їй нотаріусом роз`яснено.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також те, що позивач не надала доказів на спростування особистої власності ОСОБА_2 на квартиру, що розташована в АДРЕСА_2 , суд дійшов висновку, що позов про визнання цієї квартири об`єктом права спільної сумісної власності і поділ квартири задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 п. 3).

В судовому засіданні встановлено, що позивач понесла судові витрати по оплаті судового збору 7 443, грн. (а.с. 4) та по оплаті експертних послуг 3 200 грн. (а.с. 63). Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 5321,50 грн.

Керуючись ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 142, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 нежитлове приміщення № 8Н, загальною площею 22,9 кв.м., яке в цілому складається з приміщення VIІІ, розташоване в АДРЕСА_3 та автомобіль Volkswagen Transporter, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення № 8Н, загальною площею 22,9 кв.м., яке в цілому складається з приміщення VIІІ, розташоване в АДРЕСА_3 , яке зареєстроване за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку автомобіля Volkswagen Transporter, 2006 р.в., державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5 321,50 грн.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_4

Повне судове рішення складене 10 серпня 2022 року.

Суддя: