Провадження № 22-з/801/77/22
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 рокуСправа № 127/28012/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, заяву ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною про постановлення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебувала справа за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною задоволено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками і розподілу судових витрат скасовано та постановлено у цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за відсотками у розмірі 880,89 доларів США.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2022 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5,06 грн.

25 квітня 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною подано заяву про постановлення додаткового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Вказана заява мотивована тим, що при постановленні рішення Вінницьким апеляційним судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, а відтак заявник просить постановити додаткове рішення у вказаній справі, яким стягнути з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 грн.

Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в даному випадку апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява представника ОСОБА_1 про постановлення додаткового судового рішення підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни про постановлення додаткового рішення подана у визначений законом строк.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Суд апеляційної інстанції враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Представником відповідача ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат було надано: ордер адвоката Мишковської Т.М. на надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 17.02.2022, договір про надання правничої допомоги від 24.01.2022, квитанцію до прибуткового касового ордеру про отримання адвокатом від ОСОБА_1 коштів у сумі 6000 грн. за надання правничої допомоги та опис виконаних робіт від 21.04.2022 (а.с. 70. 71, 75, 108).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Позивачем на адресу суду було надіслано відзив на апеляційну скаргу, у якому АТ «Райффайзен Банк» заперечувало щодо стягнення заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу через не долучення доказів на підтвердження оплати таких послуг та відсутність детального опису робіт.

Також, 29.04.2022 позивачем на адресу суду було надіслано заперечення на заяву представника відповідача про постановлення додаткового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, у яких АТ «Райффайзен Банк» зокрема посилається на необгрунтованість розміру таких витрат та зазначає, що час, витрачений адвокатом на підготовку апеляційної скарги 3 (три) години, який зазначено в описі виконаних робіт є не співмірним, оскільки останньою було використано як шаблон для підготовки апеляційної скарги відзив на позовну заяву у справі №127/27897/21.

Дослідивши доводи заяви та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, оскільки вартість наданих адвокатом послуг, зокрема, таких як: надання консультації щодо можливості апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції та підготовка і подання апеляційної скарги не відповідають, складності цієї справи, критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумного розміру цих витрат.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги заперечення позивача щодо використання адвокатом у відповідній частині як шаблону для підготовки апеляційної скарги відзиву на позовну заяву у справі №127/27897/21 та як наслідок, неспівмірності часу, витраченого адвокатом на підготовку апеляційної скарги у 3 (три) години.

Зважаючи на викладене вище та приймаючи до уваги те, що стягнення з позивача витрат у заявленій сумі буде суперечити принципу розподілу таких витрат суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за відповідачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат слід врахувати, що апеляційну скаргу задоволено, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками і розподілу судових витрат скасовано та постановлено у цій частині нове рішення про часткове задоволення заявлених вимог, а відтак з АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2 000 грн, про що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України постановити додаткове судове рішення.

Керуючись ст. 270, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Мишковською Тетяною Миколаївною про постановлення додаткового судового рішення у справі задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 2 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук