ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Суми

Справа №591/7571/21

Номер провадження 22-ц/816/1045/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2022 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 26 серпня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання неправомірними бездіяльності та дій,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04 грудня 2017 року на підставі підписаного головою правління ПАТ «Альфа-Банк» Михайльо В.В. акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідачем йому було видано платіжну картку зі строком на три роки та відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 з встановленим лімітом 200000 грн для особистих потреб (споживчий кредит) та фіксованою процентною ставкою 26% річних.

06 серпня 2021 року він звернувся до відділення банку із заявою про надання йому копій документів, які стосуються отриманого ним кредиту, майже через два місяці позивачу було надано частину документів. Протиправні дії відповідача щодо ненадання належної відповіді на заяву від 06 серпня 2021 року та ненадання копій документів є порушенням ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» а також ст.ст. 15,19 Закону України «Про звернення громадян».

У зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки 14 грудня 2020 року він звернувся до відповідача із скаргою на неправомірні дії працівників банку та проханням надати акт звірки взаємних розрахунків по отриманому кредиту. З наданої на цю скаргу відповіді вбачається, що списань по рахунку було на суму 220426 грн 69 коп., а видаткових операцій було проведено на суму 194762 грн 38 коп., тобто позивачу було надано кредит в розмірі 194762 грн 38 коп., в відповідач неправомірно списав (оплатив) всі нарахування по кредиту за рахунок коштів кредитної лінії, чим перевищив встановлений ліміт. Також відповідач надав розрахунок заборгованості за кредитом, який складає 26901 грн 20 коп., тоді як, на його переконання, сума заборгованості повинна становити 1651 грн 89 коп., яку позивач сплатив 27 січня 2021 року.

Наголошує на тому, що зі змістом договору №630799637 та угоди про обслуговування кредитної картки його не було ознайомлено, їх він не підписував, примірника договору відповідач йому не передавав, а тому відповідно до ст. 215 ЦК України цей договір є недійсним. У той же час, відповідач у односторонньому порядку та без повідомлення позивача змінив кредитний ліміт, який не був встановлений, що є порушенням ч.ч. 3,7 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Встановлений ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн 00 коп. він не перевищував, а тому нарахування відсотків за несанкціонований офердрафт, прострочений овердрафт та відсотків на прострочену заборгованість є неправомірними. Також, кредитним договором не передбачена плата за розрахунково-касове обслуговування, а тому нарахування такої плати є неправомірною дією. Відповідач нараховував плату за ненадані послуги і після закінчення терміну дії кредитної картки.

Також, відповідач неправомірно проводить нарахування відсотків і списує їх за рахунок виділених позивачу кредитних коштів, штучно збільшуючи заборгованість за кредитом, а потім на них нараховує відсотки і знову додає їх до заборгованості.

Списання коштів з кредитної лінії позивача без його дозволу для погашення його грошових коштів не передбачено кредитним договором. Позивач має право отримати кошти у межах встановленого кредитного ліміту тільки для споживчих потреб, а не для оплати відсотків, послуг і інших надуманих відповідачем зобов?язань.

Враховуючи вищевикладене, просив суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні відповіді на звернення позивача від 06 серпня 2021 року і не наданні копій документів, у тому числі копії кредитного договору №30799637; визнати неправомірними дії відповідача, які полягають у встановленні та зміні в односторонньому порядку кредитного ліміту по кредиту в межах кредитної лінії, наданої ОСОБА_1 згідно акцепту пропозиції від 04 грудня 2017 року; у нарахуванні будь-яких штрафних санкцій позивачу, а також нарахуванні відсотків за несанкціонований овердрафт, прострочений овердрафт, прострочену заборгованість та нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування і списання вказаних нарахувань за рахунок кредиту позивача; визнати неправомірними дії відповідача, які полягали у списанні плати за послугу альфа-Чек» з кредитного рахунку позивача, і списання комісії за зняття коштів; скасувати нараховані і списані АТ «Альфа-Банк» за рахунок кредитних коштів позивача будь-які штрафні санкції, а також відсотки за несанкціонований овердрафт, прострочений овердрафт, прострочену заборгованість, плату за розрахунково-касове обслуговування, за готівкові та безготівкові операції, комісії за зняття коштів і списання плати за послугу Альфа-Чек.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2022 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідачем були порушені умови укладеного між ними 04 грудня 2017 року кредитного договору, що у свою чергу, призвело до порушення його прав, як споживача фінансових послуг, а тому визнання в судовому порядку дій відповідача неправомірними відновить його права, а нараховані платежі втратять чинність. Звертає увагу на те, що ним у позовній заяві вказував на недійсність договору №630799637 та угоди про обслуговування кредитної картки і публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» та укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», з підстав його не укладення.

Крім того, на переконання позивача, поза увагою суду першої інстанції залишилися допущені відповідачем порушення його прав, як споживача фінансових послуг, які виразилися в неодноразовій зміні в односторонньому порядку встановленого кредитного ліміту, що у свою чергу потягло за собою неправомірне нарахування відсотків на прострочений кредит та штрафних санкцій. Наголошує і на тому, що банком, всупереч умов укладеного між ними кредитного договору, здійснювалося нарахування та списання платежів, за рахунок кредитних коштів.

Визнання вказаних дій банку неправомірними, на думку позивача, звільнить його від сплати за розрахунково-касове обслуговування, за послугу Альфа-Чек та комісію за зняття коштів і відновить його порушені права. Правовий висновок, вкладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, на думку позивача, не застосовується до спірних правовідносин.

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову щодо визнання бездіяльності відповідача, яка виразилася у ненаданні відповіді на подану ним 06 серпня 2021 року заяву, не було взято до уваги наявну в матеріалах справи заяву від 06 серпня 2021 року (помилково датована 06 серпня 2020 року), яка була прийнята працівником відділення АТ «Альфа-Банк» в м. Суми, зареєстрована за вх. номером 137545, відповіді на яку він не отримав.

Окрім того, вказує на невиконання відповідачем ухвали суду від 19 листопада 2021 року щодо надання витребуваних доказів.

Представником АТ «Альфа-Банк» - адвокатом Луньовою А.Г. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить рішення суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги залишити без задоволення. При цьому вказує на те, що банком були надані відповіді на всі звернення позивача, а заява від 06 серпня 2021 року до відділення банку не надходило. З приводу доводів позивача про неправомірність дій банку по встановленню та зміні кредитного ліміту, нарахуванні штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, списання коштів за послуги, то представник відповідача вказує на їх безпідставність, адже банк діяв у відповідності до умов укладеного між ними 04 грудня 2017 року кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт звернення до відповідача із заявою від 06 серпня 2021 року, відповідач також не повідомив про отримання цього листа та разом із заявою по суті не надав доказів отримання його або надання відповіді на нього, а тому суд не вбачав підстав для задоволення вимог у частині визнання неправомірною бездіяльності по не розгляду банком звернення позивача.

Що стосується вимог позивача про визнання неправомірними дій банку по встановленню та зміні кредитного ліміту, нарахуванні позивачу штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, списанні плати за послуги, про скасування нарахованих та списаних банком штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем обрано не належний спосіб захисту, оскільки сам по собі не сприяє відновленню прав, які позивач вважає порушеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Альфа Банк» із офертою на укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. за фіксованою процентною ставкою 26% річних із обов?язковим платежем в розмірі 7% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. З цією метою для клієнта випущена міжнародна платіжна картка строком дії 3 роки з моменту випуску (т. 1, а.с. 11). У оферті зазначено про пропозицію укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк», укладеного між ОСОБА_1 та банком. Того ж дня банк акцептував пропозицію на наведених у оферті умовах (т. 1, а.с. 12).

Також, 04 грудня 2017 року позивачем була підписана анкета - заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої підписанням акцепту Білодід С.В. підтверджує прийняття публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку (т.1, а.с. 16); паспорт споживчого кредиту та угода на використання аналогу власноручного підпису клієнта (т.1, а.с. 165).

14 грудня 2020 року ОСОБА_1 звертався до відповідача зі скаргою на дії працівників банку, у якій просив надати йому умови реструктуризації погашення кредиту. 29 грудня 2020 року банком позивачу надана відповідь на це звернення (т.1, а.с. 17,18)

Листом від 01 березня 2021 року АТ «Альфа-Банк», у відповідь на звернення позивача від 18 лютого 2021 року, надало інформацію про умови кредитування, суму заборгованості, розрахунок процентів, тощо (т. 1, а.с. 27-30).

Листом від 26 квітня 2021 року банк повідомив позивача у відповідь на звернення від 16 квітня 2021 року про те, що надання інформації за договором у вигляді довідки, це платна послуга банку, примірники кредитних договорів надавались позивачу при укладенні договорів. Вимогами законодавства не передбачено надавати оригінал банківського примірника, який міститься у кредитному досьє. Отримання копій здійснюється платно за попереднього замовлення документів. Надана інформація про суму кредиту за договором №501197720, відсоткову ставку, зарахування платежів за період з листопада 2019 по січень 2021 року, суму заборгованості. Повідомлено про картковий ліміт за договором №630799637, який був встановлений у розмірі 10 000 грн. 04 грудня 2017 року та пізніше збільшений до 22950 грн. Повідомлено також, що інформація щодо проведених операцій, усіх нарахувань за договором та суми заборгованості відображається у виписці по рахунку, копія якої додається (т.1, а.с. 13-14).

ОСОБА_1 склав адресовану банку заяву, яка датована 06 серпня 2020 року, про надання йому належним чином завірених копій: договору №630799637 від 04 грудня 2017 року, його пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; акцепт його пропозиції; договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», укладеного між ним та банком; тарифів на видачу та обслуговування кредитної картки, виписки з рахунку по договору №630799637 від 04 грудня 2017 року за період з 01 квітня 2021 року по 05 серпня 2021 року (т.1, а.с. 15).

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині скасування рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність АТ «Альфа-Банк» у ненаданні відповіді на звернення позивача від 06 серпня 2021 року, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за змістом ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:

1) відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;

2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;

3) перелік послуг, що надаються банком;

4) ціну банківських послуг;

5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;

6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків;

7) інформацію, обов`язковість надання якої передбачена законом.

Банк зобов`язаний мати власний веб-сайт та розміщувати на ньому інформацію, визначену законами, нормативно-правовими актами Національного банку України, а також нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Банк несе відповідальність за актуальність та достовірність інформації, розміщеної на його веб-сайті.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Проте, в порушення вказаних норм, позивачем не було надано належних допустимих та достатніх доказів на підтвердження отримання АТ «Альфа-Банк» його звернення від 06 серпня 2021 року, яке за його ствердженням, помилково датовано 06 серпня 2020 року. Усупереч доводам апеляційної скарги, наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 , адресована керівнику відділення АТ «Альфа-Банк», датована 06 серпня 2020 року (т. 1, а.с. 15) не містить відмітки про її отримання уповноваженою особою банку.

Натомість, представник відповідача під час розгляду справи інстанційними судами, вказував на те, що банком на всі звернення, які надходили від позивача була надана відповідь, а заява ОСОБА_1 від 06 серпня 2021 року до відділення банку не надходила.

Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання дій відповідача незаконним та зобов`язання списати нараховані і списані штрафні санкції, відсотки та комісії, та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині.

Зокрема, статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України).

Статтями 253, 254 ЦК України визначено, що право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно із статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

За змістом ч. 2 ст. 14 ЦК України критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення ст.ст. 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу штрафу (пені тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18).

Таким чином, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що, звертаючись до суду з цим позовом в частині визнання незаконними дій банку по встановленню та зміні кредитного ліміту, нарахуванні позивачу штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, списанні плати за послуги, скасування нарахованих та списаних банком штрафних санкцій, відсотків та інших платежів, позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх прав, що свідчить про безпідставність заявленого ним позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук