П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Київ

Справа № 760/13798/21

Провадження № 22-ц/824/8641/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі - ТОВ «Веллфін») про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 15 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та (Виконавець) та ТОВ «Веллфін» (Замовник) укладено договір про надання послуг із запуску та первинного розвитку проекту Інтернет-магазину оренди товарів народного споживання з можливістю подальшого викупу (далі - Договір).

Пунктами 3.2 та 3.2.1 вказаного Договору визначений порядок розрахунку з Виконавцем, який здійснюється Замовником шляхом сплати фіксованої частини оплати у сумі 25 000,00 грн до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Проте, як зазначав позивач, у порушення умов Договору ТОВ «Веллфін», починаючи з 10 березня 2021 року по теперішній час, зобов`язання щодо здійснення розрахунків з ОСОБА_1 не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість з фіксованої оплати за надані у період лютого-квітня 2021 року послуги у розмірі

50 000,00 грн.

Позивач зазначав, що згідно з умовами договору ним надано ряд послуг, зокрема: укладено договори про співпрацю з 4 постачальниками товару (ТОВ «Автокрісла»,

ТОВ «Бате Україна», ТОВ «Автодіти», ТОВ «Велотрейд»); домовлено постачання товарів з 4 постачальниками, які працюють через особисті кабінети (Юг-контракт, Бебикомфорт. AllBaby, AFK Юг-контракт. Бебикомфорт, AllBaby, AFK); підготовлено контент для розміщення товарних позицій на сайт (усього на сайті розміщено 760 одиниць товару); здійснено опис 4 бізнес-процесів; здійснено запуск інтернет-сайту: проведено роботу з підписання договору з Новою Поштою та Постфінансом; створено обліковий запис для здійснення операцій з оплати банківською карткою на сайті та його авторизація.

Проте відповідач відмовився приймати виконану роботу, заявляючи надумані претензії до їх обсягу та якості, у зв`язку з чим відмовився її оплачувати.

Відтак, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Веллфін» заборгованість за виконану роботу в розмірі 50 000,00 гривень.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором, він протягом тривалого часу залишався без засобів для існування, у зв`язку з чим перебував у стресовому стані. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 7 000,00 грн, яку також просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Солом?янського районного суду міста Києва від 01 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Аргументи сторони відповідача

13 грудня 2021 року до суду надійшов відзив ТОВ «Веллфін», в якому товариство проти позову ОСОБА_1 заперечувало. Зазначило, що вивчивши перелік робіт, виконаних позивачем, ТОВ «Веллфін» дійшло висновку про значне порушення умов договору позивачем, що полягало у невиконанні майже 50 % робіт передбачених договором. У зв`язку з цим ОСОБА_1 було повідомлено про відмову від прийняття виконаних робіт і письмово викладені претензії щодо їх якості та кількості. Подальша переписка між сторонами договору не дала позитивних результатів, а тому вимоги позивача про оплату йому роботи, яка була виконана неналежним чином є безпідставними, як і вимоги про стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Солом?янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів суду факту належного виконання ним обумовлених ним робіт, та, відповідно, порушення його прав на отримання оплати згідно з Договором.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

01 липня 2022 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з ТОВ «Веллфін» на користь позивача суму фіксованої частини оплати за договором від 15 лютого 2021 року б/н у розмірі 50 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було залишено поза увагою аргументи відповідача щодо виконання позивачем ряду робіт за умовами договору.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 01липня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07липня 2022 року витребувано із Солом`янського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 760/13798/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

21 липня 2022 року матеріали цивільної справи № 760/13798/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Веллфін» про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Належним чином повідомлені про дачу, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін» в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 760/13798/21 за відсутності ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін» , які про дачу, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 15 лютого 2021 року між ОСОБА_1 (Виконавець) та ТОВ «Веллфін» (Замовник) укладено договір про надання послуг із запуску та первинного розвитку проекту Інтернет-магазину оренди товарів народного споживання з можливістю подальшого викупу (Договір).

Пунктом 1.2 Договору сторонами було визначено результати робіт, які очікувалось отримати внаслідок виконання зобов`язань Виконавцем.

Пунктами 3.2 та 3.2.1 вказаного Договору визначений порядок розрахунку з Виконавцем, який здійснюється Замовником шляхом сплати фіксованої частини оплати у сумі 25 000,00 грн до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з пунктом 4.8 Договору передача виконаних робіт Виконавцем та приймання їх Замовником здійснюється шляхом оформлення Акту виконаних робіт (наданих послуг).

Пунктом 4.11 Договору визначено, що у разі наявності зауважень щодо виконаних робіт, Замовник передає Виконавцю під підпис вмотивовану відмову щодо прийняття виконаних робіт.

19 квітня 2021 року Замовником (Відповідачем) було підготовлено письмову відмову щодо приймання робіт згідно Договору від 15 лютого 2021 року. В зазначеному документі ТОВ «Веллфін» викладено претензії щодо кількості та якості на даних Позивачем послуг.

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 складено повідомлення про результати розгляду відмови Заявника від приймання виконаних робіт, в якому ОСОБА_1 виклав свої міркування щодо аргументів Замовника і наполягав на виконанні ним своїх зобов`язань.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач не довів суду факту належного виконання ним обумовлених ним робіт, та, відповідно, порушення його прав на отримання оплати згідно з Договором.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Надаючи оцінку виниклим між сторонам правовідносинам, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 50 000,00 грн за виконану роботу за договором від 15 лютого 2021 року про надання послуг із запуску та первинного розвитку проекту Інтернет-магазину оренди товарів народного споживання з можливістю подальшого викупу.

Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері виконання підрядних робіт на підставі укладеного договору про надання послуг із запуску та первинного розвитку проекту Інтернет-магазину оренди товарів народного споживання з можливістю подальшого викупу від 15 лютого 2022 року.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України).

Виходячи з встановлених судом першої інстанції обставин та аналізу вказаних норм законодавста, вбачається, що ТОВ «Веллфін» уклало з позивачем договір про надання послуг із запуску та первинного розвитку проекту Інтернет-магазину оренди товарів народного споживання з можливістю подальшого викупу.

Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною першою статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2012 року у справі № 23/236 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц (провадження

№ 14-84цс18) обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) закон покладає саме на замовника.

Встановлено, що 19 квітня 2021 року Замовником (Відповідачем) було підготовлено письмову відмову щодо приймання робіт згідно Договору від 15 лютого 2021 року. В зазначеному документі ТОВ «Веллфін» викладено претензії щодо кількості та якості наданих Позивачем послуг.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Всупереч своєму обов`язку довести обґрунтованість своєї позиції

ОСОБА_1 не надано суду жодного доказу, який би свідчив про виконання ним будь-якої роботи і надання будь-яких послуг ТОВ «Веллфін» згідно з Договором.

Відтак, з огляду на обсяг наявних у справі доказів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів факту належного виконання ним обумовлених ним робіт, та, відповідно, порушення його прав на отримання оплати згідно з Договором, а суд позбавлений можливості перевірити доводи Позивача щодо належного виконання ним своїх зобов`язань перед Замовником та необґрунтованості претензій ТОВ «Веллфін» щодо кількості та якості робіт за відсутності належних та достовірних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від

18 липня 2006 року).

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна