Дата документу 09.11.2022
Справа № 501/85/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

за участі секретаря судового засідання Кочкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ, в порядку письмового провадження, цивільну справу № 501/85/22

за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

до

відповідача: Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 3

відповідача: Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 6

предмет та підстави позову: про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду,

сторони не

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції заявника.

13.01.2022 року до суду звернувся з позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду та просив суд:

Стягнути з Державного бюджету Україна, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 110000,00 грн. (сто десять тисяч гривень 00 копійок) компенсації витрат на юридичну (правову) допомогу.

Стягнути з Державного бюджету Україна, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 2 756000,00 грн. (два мільйони сімсот п`ятдесят шість тисяч гривень 00 копійок) компенсації моральної шкоди.

Судові витрати покласти на відповідачів (а.с. 1-16).

Свою позицію позивач обґрунтував тим, що він необґрунтовано перебував під слідством та судом з 30.01.2017 року по 07.07.2021 року.

22.02.2022 року відповідач Державна казначейська служба України надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 10).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

22.02.2022 року відповідач Державна казначейська служба України надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 3-10).

10.03.2022 року представник позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги (т. 2 а.с. 46-51, 57-62).

12.05.2022 року представник позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду клопотання про відкладення судового засідання (т. 2 а.с. 71-72, 77-78, 82-83, 87-88).

13.10.2022 року представник позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду клопотання про відкладення судового засідання (т. 2 а.с. 95-96).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 17.01.2022 року було відкрито провадження по справі (т. 1 а.с. 294).

Ухвалою суду від 02.03.2022 року було по справі закрито підготовче провадження (т. 2 а.с. 44).

Ухвалою суду від 13.10.2022 року було по справі визначено розгляд справи проводити в порядку письмового провадження (т. 2 а.с. 98).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину зазначено ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 21-25).

Відповідно повідомлення Прокуратури одеської області від 31.01.2017 р. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 26-32).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2017 р. до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 30.01.2017 року по30.03.20217 року (т. 1 а.с. 33-35).

Відповідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 08.02.2017 року скаргу прокурора на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2017 р. залишено без задоволення та ухвалу від 01.02.2017 року залишено без змін (т. 1 а.с. 36-39).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 р. запобіжний захід продовжено до підозрюваного ОСОБА_1 до 29.05.2017 року у (т. 1 а.с. 40).

Відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2017 р. запобіжний захід продовжено до підозрюваного ОСОБА_1 у відстороненні від посади заступника начальника митного поста «Чорноморськ» до 29.05.2017 року (т. 1 а.с. 41-43).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 р. запобіжний захід продовжено до підозрюваного ОСОБА_1 у відстороненні від посади заступника начальника митного поста «Чорноморськ» до 27.07.2017 року (т. 1 а.с. 44-48).

Відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2017 р. ОСОБА_1 тимчасово відсторонити від посади заступника начальника митного поста «Чорноморськ» до 31.03.2017 року (т. 1 а.с. 49-51).

Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 р. накладено арешт на майно ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 52-55).

Відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 р. накладено арешт на речі та документи ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 54-59).

Згідно вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2019 року ОСОБА_1 виправдано (т.1 а.с. 60-67).

Відповідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 р. продовжено накладені зобов`язання на ОСОБА_1 пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави у розмір 480 000,00 грн. (т. 1 а.с. 68-72).

Згідно протоколу огляду місця події від 30.01.2017 року, протоколів обшуку нерозбірливо (т.1 а.с. 78-107).

Відповідно довідки МСЕ № 066155 від 20.02.2002 року ОСОБА_3 1948 р.н. отримала 2 групу інвалідності безстроково (т.1 а.с. 111).

Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, та вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2019 року залишено без змін (т. 1 а.с. 112-121).

Відповідно постанови Верховного Суду від 07.07.2021 року - вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 26.07.2019 року залишено без змін та касаційну скаргу залишено без задоволення (т.1 а.с. 123-128).

Згідно договорів про надання правової допомоги №17 від 10.06.2017 року, № 23/1 від 11.09.2017 року, № 41 від 25.11.2019 року, №20 від 02.07.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладались , та позивачем сплачено загальну суму 110 000,00 грн. (сто десять тисяч гривень) (т. 1 а.с. 129-53).

Відповідно обвинувального акту Прокуратури Одеської області до ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 368 КК України (т. 1 а.с. 154-162).

Згідно свідоцтва про народження,серії НОМЕР_1 від 03.10.2011 року народилась ОСОБА_5 , батьком вказано ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 163).

Відповідно консультативного висновку психолога № 2453 від 07.10.2021 року КНП «ООМЦПЗ» Одеської обласної ради за психологічним дослідженням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено про сформований від подій 30.01.20217 року травмований етап розвитку дитини та рекомендовано психологічна корекція, арт-терапія та консультація дитячого психіатра (т. 1 а.с. 164-168).

Згідно консультативного висновку психолога № 2454 від 07.10.2021 року КНП «ООМЦПЗ» Одеської обласної ради за психологічним дослідженням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено про сформований від подій 30.01.20217 року надважкий психологічний стан, який спричинив погіршення соматичного здоров`я та високий рівень психологічного навантаження та рекомендовано психотерапія та сімейна терапія (т. 1 а.с. 169-176).

Відповідно трудової книжки, серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) прийнятий до ДМС України Чорноморська регіональна митниця від 24.07.2000 року до 10.12.2021 року (т. 1 а.с. 179-189).

Згідно виписки №10376 з медичної карти хворого ОСОБА_1 , хворів з 06.08.2019 року по 20.08.2019 року, заключення: признаки вертеброгенной радикулопатии с хроническим ишемическим поражением (мова оригіналу - російська) (т. 1 а.с. 235-236)

Відповідно виписки №7612 з медичної карти хворого ОСОБА_1 , хворів з 08.07.2020 року по 24.07.2020 року (т. 1 а.с. 237-238).

Згідно виписки з медичної карти хворого ОСОБА_1 , хворів з 24.10.2018 року по 06.11.2018 року, (т. 1 а.с. 259-240).

Відповідно виписки з медичної карти хворого ОСОБА_1 , хворів з 26.04.2019 року по 15.05.2019 року (т. 1 а.с. 241-242).

Згідно виписки з медичної карти хворого ОСОБА_1 , хворів з 23.12.2019 року по 03.01.2020 року, (т. 1 а.с. 243-244).

Відповідно довідки МСЕК № 248366 від 25.09.2019 року надано ОСОБА_1 з зазначенням 2 групи інвалідності загального захворювання (т.1 а.с. 246).

Згідно довідки МСЕК № 158243 від 21.09.2020 року надано ОСОБА_1 з зазначенням 2 групи інвалідності загального захворювання (т.1 а.с. 247).

Відповідно довідки МСЕК № 508654 від 16.06.2021 року надано ОСОБА_6 з зазначенням 2 групи інвалідності з 01.07.2021 року загального захворювання безстроково (т.1 а.с. 248).

Згідно висновку експерта № 612/1 від 20.12.2021 року ОСОБА_1 завдано моральні страждання та в грошовому еквіваленті становить 3 000 000,00 грн. (ат. 1 .с. 249-288)

22.02.2022 року відповідачі Державна казначейська служба України, Одеська обласна прокуратура надали суду відзиви на позовну заяву, в якій просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (т. 2 а.с. 1-42).

10.03.2022 року позивач ОСОБА_1 надав до суду відповідь на відзиви, просив суд задовольнити його позовні вимоги (т. 2 а.с. 46-67).

V. Оцінка Суду.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1, 2 та 7 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п. 5 ст. 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Вимоги частин 2 та 3 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 (140514цс19) (пункти 61-62), від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28)).

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 641/8857/17 (140514цс19) (пункт 64), від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, а не Державної казначейської служби України. Останню позивач зазначив лише як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах представляти державу в суді.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, ствердження представника Державної казначейської служби України про те, що служба не є належним відповідачем у справі, помилковими та некоректними, оскільки відповідачем є в даному випадку є саме Держава Україна.

Не заслуговують на увагу зауваження представника відповідача і про те, що у позивача відсутнє право на відшкодування морального та матеріальної шкоди на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки незаконність повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, врученої ОСОБА_1 , чи незаконність взяття і тримання його під вартою не визнано жодним судовим рішенням.

Слід зазначити, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково такими визнавати не потрібно. Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19).

Щодо доводів представника відповідача відносно розрахунку суми моральної шкоди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не з мінімальної заробітної плати, суд виходить з такого.

Як зазначено вище, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 2.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, підстави для застосування п.3 «Прикінцевих та перехідних положень» закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 відсутні.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 6500 грн., що діє на час вирішення справи.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам ВС, викладеним у постановах від 4.06.2018 у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 у справі №205/119/17, від 25.07.2018 у справі №607/14493/16-ц, від 19.09.2018 у справі №534/955/17.

Доводи представника відповідача стосовно того, що моральна шкода, заподіяна позивачу, не доведена обґрунтованими доказами, відхиляються судом, оскільки суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок тривалого та незаконного перебування під слідством і судом беззаперечно перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу ст. 1176 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а протиправність їх дій та рішень презюмується.

Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд бере до уваги те, що тривале перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом (46 повних місяців 24 дні) безумовно мало негативний вплив (відсторонення його від займаної посади на 177 днів, погіршення стану здоров`я, втрату доброго імені тощо), та жодне відшкодування не поверне йому втраченого періоду життя.

Тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково, та визначити розмір відшкодування в сумі 400 000,00 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати, визначеної станом на час розгляду справи (6 500,00 грн.), за період перебування позивача під слідством та судом (46 повних місяців 24 дні), що, на думку суду, буде співмірним зазначеним спричиненим позивачу негативним наслідкам.

Також, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 110 000,00 грн.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету Україна, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ) в розмірі 400 000,00 грн. (чотириста тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Державного бюджету Україна, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 110 000,00 грн. (сто десять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.