ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
19 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.,
за участю секретаря Заворотного К.Я.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська віл 07 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності, -
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , пред`явленого до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства ДМР, де третіми особами зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на предмет визнання недійсними розпорядження та свідоцтва про право власності, відмовлено /а.с.125,126/.

Зазначене рішення суду першої інстанції в апеляційній інстанції не переглядалось та набрало законної сили.

20 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, де вказує, як на підставу нововиявлених обставин, на відсутність факту реєстрації позивача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 на момент ухвалення судом рішення від 07 грудня 2020 року, який суд встановив у цьому рішення на підставі копії паспорту ОСОБА_2 та довідки про реєстрація місця проживання особи №6155 від 05 листопада 2020 року, тоді як ОСОБА_1 стало відомо з 19 липня 2021 року обставини відсутності реєстрації позивача за зазначеною адресою, а довідка від 05 листопада 2020 року видана державним реєстратором помилково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

Так з практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, колегією суддів враховується, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Суд першої інстанції вірно дійшов висновків, які узгоджується з викладеним у рішенні ЄСПЛ, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (там само, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Суд має забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (рішення у справах "Нікітін проти Росії" (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та "Савінський проти України" (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини, повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення усправі "Зелінський і Прадель та Гонсалес і інші проти Франції" (ZielinskiandPradal &GonzalezandOthersv.France)).

Процедура нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, п. п. 2728, рішення від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" № 2 (Popov v. Moldova N 2), заява № 19960/04, п. 46). Однак суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Разом з цим судом першої інстанції вірно застосовані положення п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень за нововиявленими обставинами та п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, якими зазначено, що нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, з чим погоджується і колегія суддів.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що посилання заявника на неналежне встановлення та не врахування судом певних обставин щодо реєстрації позивача за спірною адресою при розгляді справи не є нововиявленими обставинами та не можуть бути підставою для скасування судового рішення в порядку ст. 423 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1 , не є нововиявленими, не спростовують обставини, встановлені на момент розгляду справи судом першої інстанції, яке до того ж в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось, і не можуть бути підставою для скасування судового рішення у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги та скасуванні ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров