ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/253/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області і Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 листопада 2021 року (ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 15 листопада 2021 року) у цивільній справі №607/11892/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2017 року працівниками Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000054 про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, якого вона не скоювала. 19 жовтня 2017 року органом досудового розслідування її дії було перекваліфіковано на ч.3 ст. 354 КК України. 29 липня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом постановлено вирок, яким її визнано невинуватою та виправдано у зв`язку з відсутністю у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року вказаний вирок залишено без змін, проте у подальшому скасований судом касаційної інстанції та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року виправдувальний вирок щодо неї залишено без змін.

За час незаконного перебування під слідством та судом (36 місяців) їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає у наступному.

Внаслідок незаконного обвинувачення її у вчиненні злочину, якого вона не вчиняла, у досить молодому віці вона понесла тяжкі душевні і психічні страждання. Була принижена її честь, гідність та ділова репутація як майстра виробничого навчання, окремі працівники училища разом з учнями кепкували над нею. Через недоброзичливу обстановку на роботі вона була змушена звільнитись та шукати нову роботу. Відбулись вимушені зміни у її звичному повсякденному житті, у стосунках з родичами та друзями, колегами.

Крім цього, під час досудового розслідування слідчий та прокурор проявляли упереджене ставлення до неї, зневажливо ставились та порушували її права, у зв`язку з чим вона була змушена звертатись із скаргами до компетентних органів.

Вона переживала з приводу незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та боялась, що матиме судимість за злочин, пов"язаний з корупцією, тому була змушена доводити свою невинуватість, звертатися до послуг професійних адвокатів, витрачати багато часу на явки у судові засідання. Через часті виїзди у судові засідання вона втратила можливість мати постійну та добре оплачувану роботу у Польщі, а також виникали проблеми з навчанням у польському вузі, куди вона вступила після звільнення з посади майстра виробничого навчання у зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням.

Відповідно до норм Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", ст. 1176 ЦК України просила стягнути в її користь моральну шкоду шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку у розмірі 432 000 грн., яку визначила з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством і судом ( 12 000 грн. х 36 місяців).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 270 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільська обласна прокуратура просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення, та які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Прокуратура погоджується з висновком суду про те, що у позивачки виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", проте судом не враховано, що таке право не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати відповідну компенсацію. Проте, позивачка не надала належних доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань. Свідчення щодо погіршення стану її здоров"я є голослівними. Щодо працевлаштування - тиску зі сторони навчального закладу про необхідність звільнення не було, вона самостійно прийняла рішення щодо звільнення з посади та виїхала за межі України для навчання та роботи. Запобіжний захід під час досудового розслідування їй був обраний у вигляді застави, що не обмежувало її у спілкуванні із знайомими, рідними та у праві вільного пересування. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості і завдає необґрунтованих збитків державі.

Крім цього, належним відповідачем у даній справі є держава Україна.

Окрім наведеного, відсутня необхідність наведення у резолютивній частині рішення суду таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснене стягнення, оскільки такі відомості за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання рішення, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа №910/23967/16).

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та всупереч об"єктивним обставинам справи. Суд невірно визначив строк перебування позивачки під слідством і судом з 19.10.2017 року до 10.11.2020 року та не врахував, що притягнення її до кримінальної відповідальності почалось з моменту пред"явлення обвинувального акту та закінчилось 16.10.2019 року після перегляду в апеляційній інстанції виправдувального вироку.

Крім цього, позивачкою не надано обґрунтованих доказів, що підтверджують факт заподіяння їй моральної шкоди у визначеному розмірі, тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Постановлення судом виправдувального вироку є достатньою справедливою сатисфакцією. Правоохоронні органи здійснювали кримінальне переслідування позивачки на підставі заяви потерпілої і відповідно належним чином реагували. Права ОСОБА_1 при цьому порушені не були. Позивачка не надала жодних доказів здійснення нею додаткових зусиль для відновлення ділової репутації, нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми. Сам факт винесення виправдувального вироку не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та чіткого розрахунку суми відшкодування, однак позивачкою це не доведено.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що рішення суду є законним, обґрунтованим та справедливим. Внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування вона зазнала значних моральних страждань, врахувавши які суд вірно визначив розмір моральної шкоди.

Заслухавши пояснення представників: Тернопільської обласної прокуратури - Горбачевської Л.Я., ГУ Національної поліції в Тернопільській області - Савич О., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, Державної казначейської служби - Сачук М.В., яка погодилась із доводами апеляційних скарг, представника ОСОБА_1 - адвоката Цимбалюка О.Є., який проти задоволення апеляційних скарг заперечив та вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за час тривалого перебування під слідством та судом (36 місяців та 21 день, з 19.10.2017 року по 10.11.2020 року) позивачка зазнала моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, переживаннях та порушенні звичного способу життя. Було принижено її честь, гідність та ділову репутацію, порушено соціальні зв`язки, в тому числі з друзями, близькими, знайомими внаслідок поширення інформації про можливе вчинення особою кримінального правопорушення. Враховуючи характер, обсяг і тривалість страждань, яких позивач зазнала у зв`язку з тривалим перебуванням під слідством та судом, тяжкість вимушених змін у житті, порушення сімейних зв`язків і стосунків з іншими людьми, негативні впливи, що було пов`язано з необхідністю докладати значних зусиль для відновлення та організації життя, погіршення стану здоров"я, з врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди у сумі 270 000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що з 1.09.2014 року ОСОБА_1 працювала на посаді майстра виробничого навчання Тернопільського вищого професійного училища ресторанного сервісу та торгівлі. До її посадових обов`язків входила, окрім іншого, організація проходження виробничого навчання учнів групи №38 з 1 вересня по 6 жовтня 2017 року.

Як вбачається із змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000054 від 10 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_1 , остання вимагала та 11 жовтня 2017 року отримала від студентки навчального закладу ОСОБА_2 неправомірну вигоду у сумі 1500 грн. за зарахування проходження виробничої практики. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань із правовою кваліфікацією ч.3 ст. 368 КК України.

19 жовтня 2017 року дії ОСОБА_1 перекваліфіковано на ч.3 ст. 354 КК України.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 під розписку вручено повідомлення про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 24.10.2017 року за клопотанням слідчого до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 4800 грн. та покладено на неї ряд обов`язків: з"являтися до слідчого та суду за першою вимогою, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

20.10.2017 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області зверталась в суд із клопотанням про відсторонення підозрюваної ОСОБА_1 від посади строком на два місяці, однак судом було відмовлено у задоволенні даного клопотання ухвалою від 24.10.2017 року.

29.11.2017 року щодо ОСОБА_1 слідчим було складено обвинувальний акт, який погоджений прокурором Тернопільської місцевої прокуратури та надісланий в Тернопільський міськрайонний суд для розгляду.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 1 квітня 2020 року ухвала Тернопільського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року відносно ОСОБА_3 залишено без змін.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ст.ст. 1- 4, 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", право на відшкодування моральної шкоди виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні дорівнює 6 000 грн. на місяць.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Врахувавши конкретні обставини справи та наявні докази суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про спричинення позивачці моральної шкоди, розмір якої визначено з врахуванням вимог розумності, справедливості, характеру та обсягу страждань ОСОБА_1 .

Доводи апеляційних скарг Тернопільської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про те, що позивачка не надала належних та достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань, дії правоохоронних органів були правомірними, а постановлення судом виправдувального вироку є достатньою справедливою сатисфакцією, колегія суддів оцінює критично.

Правомірність дій правоохоронних органів спростована виправдувальним вироком, який є підставою для вимоги про стягнення моральної шкоди.

Спричинення позивачці моральної шкоди доведено належними та достатніми доказами, яким суд надав обґрунтовану оцінку.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо невірного обчислення строку перебування позивачки під слідством і судом та апеляційної скарги Тернопільської обласної прокуратури про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості і завдає необгрунтованих збитків державі, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.

Відповідно до п.14 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Підозра ОСОБА_1 була повідомлена 19 жовтня 2017 року, виправдувальний вирок набрав законної сили 10 листопада 2020 року, тому суд першої інстанції вірно обчислив строк перебування позивачки під слідством і судом 36 місяців 21 день.

Мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди позивачці складає 220 000 грн. (36 місяців 21 день х 6 000 грн.).

У випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не є суттєво більшим від мінімально гарантованого чинним законодавством розміру такого відшкодування та не є більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Щодо доводів апеляційної скарги Тернопільської обласної прокуратури про те, що належним відповідачем у даній справі є держава Україна, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов"язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду і якого позивач зазначає порушником своїх прав, що й мало місце у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги Тернопільської обласної прокуратури про відсутність необхідності наведення у резолютивній частині рішення суду таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснене стягнення, оскільки такі відомості за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання рішення, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року (справа №910/23967/16), колегія суддів зазначає, що вказана правова позиція стосується господарського спору про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору.

Крім цього, формулювання резолютивної частини рішення суду першої інстанції жодним чином не впливає на реалізацію визначених законом прав та обов"язків Тернопільської обласної прокуратури, судом не вирішувалось питання про стягнення коштів з Тернопільської обласної прокуратури.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 390,141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Тернопільської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2022 року.

Головуюча Бершадська Г.В.

Судді Гірський Б.О.

Хома М.В.