Ужгородський міськрайонний суд
У Х В А Л А

01.07.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючої - судді : Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Курбатова Д.Л.

за участі :

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Лещинець Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки Вікторії Олександрівни, третя особа - ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки Вікторії Олександрівни, третя особа - ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

12.03.2018 року, під час розгляду даної справи суддею Монич О.В., позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до якої просить суд зупинити стягнення за виконавчим написом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О. 12.05.2009 року, зареєстрований в реєстрі від № 444 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 677 090,85 грн., який оскаржується у суді та знаходиться у підрозділі примусового виконання рішень відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області під ВП № 13967916, оскільки у разі невжиття заходів забезпечення позову може бути завдано непоправимої шкоди позивачу і може позбавити особу права на житло.

В судовому засіданні позивач заяву про вжиття заходів забезпечення позову підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечила, зокрема пояснила, що в межах цієї справи позивач вже звертався з аналогічною заявою про забезпечення позову до апеляційного суду і така була задоволена.

Представник третьої особи Лещинець Л.В. в судовому засіданні просив розглянути справу на розсуд суду.

Суд, заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

При цьому згідно до п. 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис нотаріуса є видом виконавчого документу і, як передбачено ст. 90 Закону України «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Крім того, ч.3 ст.150ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як встановлено судом ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.10.2017 року у межах справи № 308/4199/17 задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим написом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О, 12.05.2009 року зареєстрованим в реєстрі під № 444 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 677 090,85 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначені положення ст.ст.149,150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, про те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, а також приймаючи до уваги ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 26.10.2017 року, якою зупинено стягнення за виконавчим написом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О, 12.05.2009 року зареєстрованим в реєстрі під № 444, та яка на даний час продовжує діяти, суд вважає за необхідне в задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.149,150 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки Вікторії Олександрівни, третя особа - ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Відповідно до ст. 355 ЦПКУкраїни апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складання повного тексту ухвали - 05.07.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца