П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/14702/20

Номер провадження 22-ц/824/7727/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Каліушка Ф.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з 2009 року позивач зустрічався та мав довготривалі стосунки з відповідачем, у період яких, у 2015 році відповідач завагітніла. Протягом всього періоду вагітності відповідача, позивач підтримував її, як морально, так і матеріально, а також піклувався про неї. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_5 , інформація про батька якої, у свідоцтві про народження дитини, було зазначено зі слів матері.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі № 753/9613/19, визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 .

Сторони разом не проживають, однак з моменту народження дитини, позивач постійно її відвідує, організовує та оплачує святкування її дня народження та спільні відпочинки, надавав матеріальну допомогу і медичне забезпечення. У позивача з донькою склалися приязні стосунки. Наразі дитина проживає з матір`ю.

З березня 2019 року поведінка відповідача стала незрозумілою, необґрунтовано агресивною та непослідовною. Так, відповідачем було подано апеляційну скаргу на рішення суду про визнання батьківства та одночасно остання звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Останній рік, відповідач негативно налаштовує дитину проти батька, в присутності дитини конфліктує та намагається спровокувати скандал з позивачем, свариться на дитину та закриває її у кімнаті.

Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги ставлення позивача до своїх батьківських обов`язків та прихильність дитини до нього, позивач вважає, що донька повинна постійно проживати разом з ним.

Крім того, позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 , у якій облаштував кімнату для доньки. Спиртними напоями позивач не зловживає, на обліку у психолога чи нарколога не перебуває. ОСОБА_5 є єдиною дитиною позивача. Позивач в змозі у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Позивач хоче, щоб мати приймала участь у вихованні дитини, проте вважає, що коли дитина буде проживати разом з ним, дитині буде краще. Позивач готовий всім забезпечувати дитину, проте не у заявлених відповідачем в іншій справі аліментів, оскільки він сумнівається, що ці грошу підуть на дитину. Також дитині з батьком буде краще, у зв`язку з наявністю ризиків захворювання перенесеного відповідачем під час вагітності, а також можливого рецидиву хвороби у відповідача, позивач оплачує зберігання пуповинної крові дитини протягом більше чотирьох років. В свою чергу, відповідач не має достатньої можливості забезпечити доньці той рівень життя, який буде достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року (т. ІV а.с. 149-156) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розгляд справи було проведено за відсутності скаржника та його представника, які завчасно подали заяву про відкладення розгляду справи, чим порушено процесуальні права скаржника.

Скаржник зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що дитина потребує систематичного, регулярного та кваліфікованого медичного догляду, необхідність якого ігнорує та не визнає відповідач, чим неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Натомість, скаржник зі свого боку дбав про здоров`я дитини ще до її народження та до цього часу. Крім того, скаржник є громадянином Російської Федерації, проте після народження дитини переїхав до України, де постійно проживає. Скаржник має гнучкий графік роботи, сталий заробіток, підтримує сімейні зв`язки зі своєю родиною. У квартирі, де він проживає на підставі безоплатного договору найму, останній облаштував кімнату для доньки. Скаржник спиртними напоями не зловживає, на обліку у психолога чи нарколога не перебуває. Аліса є єдиною дитиною скаржника, який в змозі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. До кінця 2018 року відповідач не перешкоджала скаржнику спілкуватися з дитиною, проте пізніше, відповідач почала свідомо та умисно чинити перешкоди, з метою позбавлення скаржника можливості спілкуватися з донькою.

На думку скаржника, відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про накладення зобов`язання участі у судовій експертизі іншій стороні, позбавила надати такий висновок до суду для більш детального розуміння ситуації, яка склалася у відносинах сторін з донькою. Крім того, висновок органу опіки та піклування суд мав врахувати разом з іншими доказами, які свідчать, що кращі інтереси дитини будуть забезпечені у разі проживання її з батьком.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

21 липня 2022 року від відповідача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від відповідача з відповідними підтвердженнями про направлення його учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Відповідач зазначає, що посилаючись на те, що висновок психолога містить неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності, скаржник не наводить аргументи та факти, яка інформація є суперечливою. Клопотання скаржника про проведення психологічної експертизи дитини та матері, є недоцільним.

Відповідач зазначає, що вона дійсно не була заміжньою за скаржником, не носила його прізвище, разом з ним не проживала, але підстави стверджувати, що вона приховала від скаржника необхідність подачі заяви про визнання батьківства, є абсурдною. Після отримання рішення про визнання батьківства, скаржник надав відповідачу угоду підписувати яку, відповідач відмовилася. Оскільки скаржник періодично надавав кошти на утримання дитини і не мав наміру постійного утримання дитини, відповідач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом про стягнення аліментів. Після отримання копії позовної заяви про стягнення аліментів, скаржник звернувся до відповідача з новою пропозицією щодо укладення договору про спільну участь у вихованні та утриманні дитини, визначення її місця проживання та зміну прізвища. Після ознайомлення з проектом договору, відповідач відмовила у його підписанні, у зв`язку з неврахуванням її пропозицій.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну, відповідач разом з дитиною перебуває у Грузії, де проживають батьки скаржника й скаржник. Тобто, відповідач не створює скаржнику перешкод у спілкуванні з дитиною.

На думку відповідача, судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права. Скаржник не був зацікавлений у розгляді даної справи, а зазначена ним підстава у клопотанні про відкладення розгляду справи від 10 грудня 2021 року, свідчить про зловживання ним процесуальними правами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів неналежного виховання дитини чи доказів на підтвердження її неспроможності утримувати доньку. Також, відповідач подолала онкозахворювання та з 2018 року не перебуває на обліку в МСЕК. 1 групу інвалідності з відповідача знято. До початку війни відповідач працювала в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», а з 30 травня 2022 року швачкою у Тбілісі, куди виїхала разом з дитиною на початку війни. Відповідач має на праві власності квартиру у місті Києві. Натомість відповідач постійного місця проживання немає. Скаржником не доведено факту ухилення відповідача від лікування дитини чи неналежного догляду. Крім того, в матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування, який скаржником не оскаржувався.

09 серпня 2022 року від скаржника на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення її усім учасникам справи.

На думку скаржника, викладені у відзиві твердження не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Скаржник зазначає, що він не був зобов`язаний оскаржувати висновок органу опіки та піклування, оскільки на той час він звернувся до суду з позовною заявою. Викладені відповідачем обставини про нібито небажання скаржника бути записаним батьком дитини з моменту її народження, є неправдивими, перекрученими та маніпулятивними. Скаржник не заперечує проти того, що з самого народження доньки і до початку 2019 року він мав змогу спілкуватися з дитиною, проводити з нею час та відпочинок. Проте пізніше, відповідач почала чинити скаржнику перешкоди у спілкуванні з дитиною. Скаржник є засновником та директором ТОВ «ІЗІ КЕПІТАЛ» та засновником і директором іноземної компанії «ІЗІ СОЛЮШНС ЛТД», та має можливість утримувати дитину. Щодо твердження відповідача про те, що вона з дитиною перебуває у Грузії, то лише після розмови з двоюрідним братом відповідача, остання погодилася виїхати з України.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Бабенко Ю.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача - адвокат Гріденко Т.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Третя особа до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується звітом про доставлення судової повістки-повідомлення на її електронну адресу, у зв`язку з чим, виходячи з положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність останньої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, враховуючи малий вік дитини, проживання дівчинки на протязі всього життя з матір`ю, враховуючи висновок органу опіки та піклування, визначення місця проживання дитини з батьком не буде відповідати інтересам дитини.

Також суд першої інстанції врахував, що позивач є громадянином Російської Федерації, має посвідку на тимчасове проживання в Україні, дата закінчення якої 13.12.2022 року, є засновником та керівником ТОВ «Ізі Кепітал», відповідно до довідки вих. № 02/07 від 02.07.2020 отримує мінімальну заробітну плату на цій посаді, є директором компанії «Ізі Солюшенс ЛТД», де заробітна плата за його посадою становить 1 500,00 долів США на місяць, станом на липень/серпень 2020 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має гарний стан здоров`я, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, проживає на підставі безстрокового договору безоплатного користування (позички) від 17.03.2020. Позивач характеризується як гарний батько, дитина з ним з радістю спілкується.

Відповідач є громадянкою України, працює фахівцем в ТОВ «Сільпо-Фуд», характеризується позитивно з місця роботи, отримує дивіденди у розмірі 12 000 грн, отримує нормальну заробітну плату, має у власності квартиру в якій проживає та зареєстрована: АДРЕСА_3 , де й проживає з дочкою, яка також там зареєстрована, умови належні, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, не має інвалідності.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації (т. І а.с. 13-15).

ОСОБА_2 має посвідку на тимчасове місце проживання в Україні до ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. І а.с. 16).

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. І а.с. 18).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року визнано, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. І а.с. 28-31).

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. І а.с. 32).

Згідно довідки ТОВ «ІЗІ КЕПІТАЛ» № 02/07 від 02 липня 2020 року, 18 лютого 2019 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «ІЗІ КЕПІТАЛ» на посаді директора. Його дохід за період з 18 лютого 2019 року по 30 червня 2020 року склав 73 890 грн. (т. І а.с. 38).

Згідно довідки ТОВ «ІЗІ КЕПІТАЛ» від 03 серпня 2020 року, з 07 листопада 2018 року по сьогоднішній день директором зазначеної компанії є ОСОБА_2 , заробітна плата якого за посадою становить 1 500 грн. (т. І а.с. 40).

Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України, станом на 24 лютого 2020 року ОСОБА_2 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості немає та в розшуку не перебуває (т. І а.с. 45).

Згідно довідки КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» № 433967 від 24 липня 2020 року, ОСОБА_2 за даними облікової документації під наркологічним диспансерним наглядом не перебуває (т. І а.с. 46).

Згідно довідки КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня № 2» від 29 липня 2020 року, ОСОБА_2 в амбулаторному відділенні КНП «КМПНЛ № 2» на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т. І а.с. 47).

Згідно довідки про відсутність (наявність) судимості № 3376 від 14 серпня 2020 року, ФКУ «ГІАЦ МВС Росії», Інформаційний центр при МВС по Республіці Адегея відомості про судимість (в тому числі, яка була раніше) про факт кримінального переслідування або про припинення кримінального переслідування на території Російської Федерації, не мають (т. І а.с. 51).

Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ Грузії про несудимість від 23 липня 2020 року, ОСОБА_2 не був засуджений і він не знаходиться в розшуку (т. І а.с. 54).

Із висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 30 березня 2021 року № 101-2187/02 вбачається, що вивчивши матеріали справи, враховуючи рекомендації комісії (протокол від 11.03.2021 № 5), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає недоцільним визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком, ОСОБА_2 (т. ІІІ а.с. 47-48).

Відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 11 березня 2021 року, рекомендовано Дарницькій районній в м. Києві державній адміністрації, як органу опіки та піклування надати до суду висновок про недоцільність визнання місця проживання дитини з батьком; звернути увагу матері дитини на необхідність вчасно проходити медичний огляд з дитиною, виконувати рекомендації лікарів - вузьких спеціалістів; директору Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району міста Києва взяти на контроль сім`ю ОСОБА_3 та у разі необхідності надати соціальні послуги (т ІV а.с. 10-11).

Відповідно до довідки вих. № 16 від 31 серпня 2020 року Дошкільного навчального закладу (Ясла-Садок) «Монтессорі-Сад» Дарницького району в м. Києві, ОСОБА_2 характеризується як гарний батько, дитина з ним з радістю спілкується (т. І а.с. 62).

Згідно довідки № 161 від 20 лютого 2020 року, ОСОБА_3 працює в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на посаді фахівець, Департамент експлуатації та ремонту, офіс будівництва та управління нерухомістю, з 23 березня 20020 року (т. ІІ а.с. 16).

Згідно довідки про доходи від 13 листопада 2020 року № 007073/СФ, загальна сума доходу ОСОБА_3 за період з 23 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року за виключенням аліментів та інших утримань становить 81 722 грн. 89 коп. (т. І а.с. 18).

ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 71,5 кв.м. (т. ІІ а.с. 19, 20).

Згідно довідки ЖБК «ІЗУМРУД-3» Дарницького району міста Києва про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 17/1, виданої ОСОБА_3 , до складу сім`ї/зареєстрованих/ входять: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (т. ІІ а.с. 21).

Згідно довідки № 17/2 ЖБК «ІЗУМРУД-3» Дарницького району міста Києва, умови проживання ОСОБА_3 та її неповнолітньої доньки належні. В квартирі є усі умови для проживання (т. ІІ а.с. 22).

Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 06 жовтня 2020 року, для виховання та розвитку дитини створено: окреме спальне місце; робоче місце; місце для проведення дозвілля; іграшки; книги; змінний сезонний одяг в охайному вигляді, в достатній кількості. Продукти харчування в наявності в достатку й кількості (т. ІІ а.с. 26-27).

Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно частин першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, до яких можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином Російської Федерації, має посвідку на тимчасове проживання в Україні, дата закінчення якої 13 грудня 2022 року, є засновником та керівником ТОВ «Ізі Кепітал», отримує мінімальну заробітну плату на цій посаді, є директором компанії «Ізі Солюшенс ЛТД», де заробітна плата за його посадою становить 1 500 долів США на місяць, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має гарний стан здоров`я, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, проживає на підставі безстрокового договору безоплатного користування (позички) від 17 березня 2020 року, характеризується як гарний батько з яким дитина радістю спілкується.

Відповідач є громадянкою України, станом на 20 листопада 2020 року працювала фахівцем в ТОВ «Сільпо-Фуд», характеризується позитивно з місця роботи, її середня заробітна плата становить 11 674 грн. за місяць, має у власності квартиру АДРЕСА_4 , у якій й проживає з донькою, яка також там зареєстрована, умови проживання належні, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, не має інвалідності.

На даний час між позивачем та відповідачем склалися складні відносини. Не зважаючи на складні відносини між сторонами, вони мають гарні стосунки з малолітньою донькою ОСОБА_5 , обоє батьків піклуються про дитину та її майбутнє, сторони вважають, що повинні брати однакому участь в утриманні, вихованні, лікуванні та розвитку дитини.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідач має намір чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до частин 5, 6 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів бере до уваги наявний у матеріалах справи висновок виконкому Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 30 березня 2021 року № 101-2187/02 з якого вбачається, що з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає недоцільним визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком, ОСОБА_2 .

Також, колегія суддів бере до уваги вік доньки сторін ОСОБА_5 , те, що остання з народження проживає разом з матір`ю, з 01 листопада 2019 року відвідує Дошкільний навчальний заклад (Ясла-Садок) «Монтессорі-Сад» Дарницького району в м. Києві, який знаходиться неподалік її місця проживання, а також сталі соціальні зв`язки дитини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, виходячи з норм чинного законодавства України, з урахуванням практики ЄСПЛ, з метою забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини ОСОБА_9 , дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова суду у визначенні місця проживання дитини з батьком, не обмежує право останнього на спілкування з нею.

Посилання скаржника на те, що дитина потребує систематичного, регулярного та кваліфікованого медичного догляду, необхідність якого ігнорує та не визнає відповідач, є лише припущенням скаржника, яке не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання скаржника на те, що він має гнучкий графік роботи, сталий заробіток, підтримує сімейні зв`язки зі своєю родиною, проживає у місті Києві у квартирі на підставі безоплатного договору найму, спиртними напоями не зловживає, на обліку у психолога чи нарколога не перебуває, не є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком, враховуючи те, що мати дитини також має стабільний заробіток, постійно проживає у місті Києві у квартирі, яка належить їй на праві власності, спиртними напоями не зловживає, на обліку у психолога чи нарколога не перебуває. Крім того, враховуючи вік дитини, а також те, що вона з народження проживає з матір`ю, яка піклуються та доглядає за дитиною, визначення місця проживання дитини з батьком не буде сприяти найкращим інтересам дитини.

Посилання скаржника на те, що відповідач перешкоджає йому спілкуватися з дитиною, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Складні стосунки, які склалися між сторонами, не свідчать про те, що відповідач перешкоджає скаржнику у спілкуванні з дитиною. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач разом з дитиною та скаржником на даний час проживають у Грузії у батьків скаржника, що також спростовує вищевказане посилання останнього.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що кращі інтереси дитини будуть забезпечені у разі проживання її з батьком, виходячи з віку дитини, сталих соціальних зв`язків, місця навчання та її психологічного стану.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура