Справа № 404/5645/20
Номер провадження 2/404/1643/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Іванової Н.Ю.

при секретарі Тригубенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської Ольги Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування запису державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської Ольги Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування запису державної реєстрації права власності на нерухоме майно, просив: визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської Ольги Іванівни по вчиненню реєстраційної дії зареєстрованої за № 208, щодо нерухомого майна від 13 березня 2013 року з реєстраційним номером запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1 та скасувати запис, щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - на квартиру зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову зазначено, що в проваджені Кіровського районного суду перебувають матеріали справи № 404/3659/20, провадження № 2/404/956/20 відкрите на підставі поданої позовної заяви ОСОБА_3 про визнання його ОСОБА_1 особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 аргументувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування.

Під час ознайомлення з матеріалами справи № 404/3659/20, провадження №2/404/956/20 по тексу позовної заяви позивачем зазначено про те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування.

Згідно вивчених матеріалів справи вбачається, що копія договору дарування відсутня та до суду не надалась, а лише надається витяг з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно із зазначенням відомостей про право власності, де міститься інформація про те, що підставою для державної реєстрації був лише договір купівлі - продажу зареєстрований до державного реєстру за № 208 від 13 березня 2013 року.

Вказано, що він вимушений був звернутися до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської О.І. із заявою про отримання копії правочину, на підставі якого, були внесені відомості до державного реєстру речових прав для виявлення розбіжностей між позовом та наданим витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідь на його заяву органом нотаріату було видано копію договору дарування.

Зазначено, що у зв`язку із ситуацією, яка має місце станом на теперішній час призвела його до розпачу, оскільки сподівався отримати копію договору купівлі - продажу, під час звернення до реєстратора - органу нотаріату, у зв`язку з тим, що у шлюбі він мав лише намір оформлення частини нерухомості на ім`я колишньої дружини, а тому і не мав наміру складати будь - якого іншого договору, а саме договору - дарування на нерухоме майно, що належало йому.

На праві приватної власності з 17 серпня 2010 року йому належала нерухомість, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , проте у даний час та у зв`язку з інформацією, яка стала відома він вже не може користуватися своїм правом на власність та про намір виселення, колишньої дружини, яка виступає позивачем у справі № 404/3659/20, провадження № 2/404/956/20 про визнання його особою такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Так, відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме не співпадають з матеріалами нотаріальної справи за назвою правочину, що в подальшому призвело до безпідставних витрат по сплаті податку за відчужене майно та позбавлення його права на власність у частці нерухомого майна .

Тому державний реєстратор, що вніс запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно з неправильним визначенням підстави виникнення речового права, яке на теперішній час вимушено оскаржується, щодо здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно із зобов`язанням органу нотаріату про необхідність внесення уточнень зі зміною назви та предмету відчуження нерухомого майна у самий правочин.

Однак, подані необхідні документи, для вчинення оскаржуваного правочину - договору дарування, передбачені вимогами чинного законодавства, у встановлений спосіб та у відповідній формі, що є тотожною з волевиявленням відчужувача майна державному реєстратору не подавались, у зв`язку з чим дії останнього є протиправними.

Позивач сподівався укласти правочин - договір купівлі - продажу, з метою мати частку у нерухомому майні подружжя, а ОСОБА_3 мала намір лише одержати нерухому майнову власність, таким чином відбулася не помилка, а обман його - в ролі відчужувача майна.

Таким чином, Державний реєстратор - орган нотаріату на момент вчинення правочину, діяв як суб`єкт владних повноважень та вчинив дії, які є неправомірними та такими, що порушують і позбавляють мене права на частку у власності нерухомого майна.

Зазначав, що цей правочин є недійсним та буде оскаржений до суду за умови скасування державної реєстрації.

Про існування договору дарування він дізнався лише під час його одержання копії, а саме 15 вересня 2020 року, сподіваючись на відповідність державної реєстрації та право на частку у нерухомому майні відчуженому ним.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

23 жовтня 2020 року від відповідача приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської Ольги Іванівни до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що обставини на які посилається позивач у позовній заяві, а саме помилка при внесенні інформації про право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є технічною помилкою, яка 13 жовтня 2020р. виправлена нею, як державним реєстратором, за заявою власника нерухомого майна, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 8 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484).

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про актуальний стан права власності ОСОБА_2 на вказану вище квартиру із зазначенням правової підстави - договору дарування від 13 березня 2013 року - додається до відзиву. Таким чином, на цей час відсутній предмет спору стосовно зазначеної технічної помилки.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 зрозуміло, що цим позовом він намагається відновити порушене право власності на квартиру по АДРЕСА_1 , а оскарження реєстраційного запису є похідним від намагання визнати право на спірну квартиру.

Вважає, що у справі, що розглядається, є всі ознаки приватноправового спору про право власності на квартиру по АДРЕСА_1 позивачем і третьою особою, і у цій справі нотаріус не є належним відповідачем, оскільки не порушував права власності відповідача, яким той вільно розпорядився шляхом укладення договору дарування від 13 березня 2013 року.

У спорі, що розглядається, позивач не оскаржує права власності третьої особи ОСОБА_2 на спірну квартиру, тому у суду немає правових підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 окремо від розгляду правомірності набуття нею цього права власності.

Позивач не вказує у позовній заяві яке саме його права, свободи чи законні інтереси порушені допущеною технічною помилкою, та якими законодавчими нормами ці права свободи та законні інтереси передбачені. У свою чергу відсутність порушеного права або законного інтересу, недоведеність такого порушення, є самостійною підставою для відмови у позові.

Просила суд також врахувати, що позивач звернувся за відновленням свого начебто порушеного права через більш ніж сім років після виникнення спірних обставин, тобто з порушенням строку позовної давності.

Просила суд при розгляді спірних правовідносин, у випадку, якщо суд дійде висновку, що права позивача дійсно порушені, відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності.

28 жовтня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що доводи відповідача, щодо зазначення виправленої технічної помилки, яка була допущена під час здійснення реєстраційних дій при внесені інформації про право власності за договором купівлі - продажу, який мав місце 13 березня 2013 року між ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підпадає під сумнів, щодо правомірності здійснення такої дії, яку відповідач усунув, як державний реєстратор, після надісланої судом його позовної заяви.

Він категорично не погоджується із проведенням виправлення описки, оскільки він як сторона правочину не був належним чином повідомлений про здійснення виправлення та внесення змін в реєстр речових прав.

Вказано, що законодавство про нотаріат регулює питання щодо усунення недоліків нотаріальних актів. Фактично Закон України «Про нотаріат» містить положень, щодо способів чи підстав усунення таких недоліків. Регулюється це питання й на рівні підзаконних нормативних актів, які в певних випадках обмежуються лише загальними формулюваннями, щодо виправлення таких недоліків у порядку, встановленому чинним законодавством, та існує порядок, який передбачений законодавством, але в даному випадку його права, як сторони під час вчинення правочину грубо порушуються.

Якщо нотаріальний акт по суті є неправильним, вчиненим помилково, за відсутності для того правових підстав, виправлення цієї помилки можливе виключно в судовому порядку.

В окремих випадках порушення законодавства при вчиненні нотаріальної дії закон прямо передбачає недійсність нотаріальної дії та, як наслідок, постановлених нотаріальних актів.

Таким чином, за наявності визначених законодавством порушень постановлені нотаріальних дій є недійсними. Причому, виходячи з наведених положень законодавства, вони є недійсними з моменту їх постановляння, а для підтвердження їх недійсності, він вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

02 листопада 2020 року від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення відповідно яких вказано, що як зазначено у позові, його підставою послугувала та обставина, що в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яку вона надала до суду у справі № 404/3659/20 як доказ права власності на квартиру АДРЕСА_2 , у графі «підстава для реєстрації» зазначено замість «договір дарування» «договір купівлі-продажу». Інші реквізити правочину збігаються.

Нотаріус ОСОБА_4 в відзиві на позов зазначила, що ця розбіжність є технічною помилкою, яка була нею виправлена відповідно до норм ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.8 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майне затвердженого постановою КМ України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (в ред. Постанови КМУ від 06.06.2018 року № 484).

Тобто відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за заявою ОСОБА_2 нотаріус самостійно виправила цю технічну помилку в Єдиному державному реєстрі речових прав, про що видала їй Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 жовтня 2020 року на підставі договору дарування від 13 березня 2013 року, який був укладений між ОСОБА_1 як дарувальником та ОСОБА_2 , як обдарованою. Договір дарування засвідчений нотаріусом Писаковською О.І. Позивач уклав цей договір добровільно, усвідомлюючи та розуміючи значення своїх дій, про що зазначено у договорі.

На той час позивач та ОСОБА_2 були в шлюбі. Відносини між нами були нормальні. Отже, на цей час, предмет спору стосовно зазначеної технічної помилки нотаріуса, як реєстратора, відсутній.

29 січня 2021 року від позивача до суду надійшла заява про доповнення позовних вимог, відповідно якої він просив доповнити та прийняти позовну заяву за другою позовною вимогою у наступній редакції: визнати протиправними дії державного реєстратора від 13 жовтня 2020 року - приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Писаковської Ольги Іванівни по внесенню змін до реєстраційної дії зареєстрованої за №208, за договором дарування, щодо нерухомого майна від 13 березня 2013 року з реєстраційним номером запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1 та скасувати запис, щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - на квартиру зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , уклали договір дарування, відповідно якого ОСОБА_1 подарував своїй дружині у власність квартиру, а ОСОБА_5 прийняла у дар безоплатно квартиру номер АДРЕСА_2 , та має наступні характеристики: коридор 3,4 кв.м., кухня 2,64 кв.м., вітальна 6,5 кв.м., кімната 15,18 кв. м.; кімната 8,16 кв. м., загальна площа - 35,88 кв.м., житлова площа - 23,34 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковською О.І. Договір зареєстровано в реєстрі за № 208.

13 березня 2013 року державним реєстратором приватним нотаріусом Писаковською О.І. внесено інформацію про право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено підставою для державної реєстрації договір купівлі-продажу, за реєстровим № 208.

13 жовтня 2020 р. приватним нотаріусом Писаковською О.І., як державним реєстратором була виправлена описка, яка була допущена при внесенні даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за заявою власника нерухомого майна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 жовтня 2020 року про актуальний стан права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено підставу для державної реєстрації: договір дарування від 13 березня 2013 р. серія та номер: 208.

Вказану реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач вважає незаконною.

Також, позивач зазначає, що приватний нотаріус умисно помиляючись, розуміючи значення змісту п. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», викладає її в іншій версії на свою користь, нехтуючи необхідністю внесення змін лише за рішенням суду за умови існування спору та порушення інтересів третіх осіб. Обставини, що склалися під час вчинення оскаржуваного правочину внесені зміни є суттєвими та недопустимими, оскільки порушують його права, а тому при внесенні змін державний реєстратор повинна була внести зміни виключно на підставі судового рішення або добровільної згоди сторін правочину, а не з суб`єктивних міркувань, вважаючи заяву ОСОБА_2 достатньою підставою для внесення змін.

Відповідно до листа Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) від 11 лютого 2021 року на звернення позивача повідомлено, що проведено позапланову перевірку, шляхом витребування письмових пояснень та копій матеріалів від приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Писаковської О.І. щодо дотримання вимог законодавства при посвідченні договору дарування від 13 березня 2013 року за реєстровим № 208. З пояснень та копій матеріалів, наданих приватним нотаріусом, вбачається, що 13 березня 2013 року приватним нотаріусом посвідчено договір дарування за реєстровим № 280, за яким дарувальник безоплатно передав дружині ОСОБА_5 (обдаровуваній) квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення особи та визначення обсягу цивільної дієздатності здійснено за паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області 03 вересня 1997 року.

Встановлення особи ОСОБА_5 та визначення обсягу цивільної дієздатності здійснено за паспортом серії НОМЕР_4 , виданим Кіровським РВ УМВС України в Кіровоградській області 06 січня 1999 року.

З копії договору дарування, наданої приватним нотаріусом, вбачається, що під час посвідчення договору дарування, встановлено дійсні наміри сторін - ОСОБА_6 та Обдаровуваної, шляхом встановлення приватним нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін, чим дотримано вимоги статті 44 Закону України «Про нотаріат».

Також, з копії договору дарування, вбачається наступне: Дарувальник та Обдаровувана однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним); особи, що підписують договір, володіють українською мовою, що дало їм можливість прочитати та правильно зрозуміти сутність договору.

Разом з тим, приватним нотаріусом роз`яснено сторонам вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків договору дарування, зокрема: статей 215-236, 334, 717-728 Цивільного кодексу України та статей 57-74 Сімейного кодексу України.

Вищезазначене свідчить про однакове розуміння сторонами, що договір дарування спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме: безоплатну передачу у власність ОСОБА_5 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить підпис позивача та підпис ОСОБА_5 на цьому ж договорі.

Окрім того, з копій документів, наданих приватним нотаріусом, вбачається, що в графі 7 реєстру для реєстрації нотаріальних дій, навпроти запису про вчинену нотаріальну дію щодо посвідчення договору дарування 13 березня 2013 року за реєстровим № 208, позивачем та ОСОБА_5 проставлено особисті підписи, що згідно зі статтею 54 Закону України «Про нотаріат», є доказом вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приватним нотаріусом 13 березня 2013 року здійснено реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру на ім`я ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 336085.

Однак, при реєстрації приватним нотаріусом допущено технічну помилку, внаслідок якої, підставою для переходу права власності замість договору дарування у реєстрі помилково зазначений договір купівлі-продажу.

З пояснень приватного нотаріуса встановлено, що про наявність помилки їй стало відомо після подання позову про визнання протиправними дій ОСОБА_4 , як державного реєстратора, по вчиненню реєстраційної дії зареєстрованої за № 208 щодо нерухомого майна від 13 березня 2013 року з реєстраційним номером запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1 та скасування запису.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.

У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

З пояснень приватного нотаріуса також встановлено, що 13 жовтня 2020 року до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ) із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме виправити тип документа: з «договір купівлі-продажу» на «договір дарування».

Приватним нотаріусом вищезазначену помилку виправлено, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформований приватним нотаріусом 13 жовтня 2020 року, індексний номер витягу: 228009739.

Крім того, з пояснень приватного нотаріуса вбачається, що жодних дій щодо внесення змін у документ, що посвідчує право, не здійснювалось.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права від порушень і протиправних посягань особи, яка припустилася правопорушення у спірних правовідносинах, із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача (пункт 74 постанови).

Крім того, суд встановлює, що позивач не зазначив, яким актам цивільного законодавства суперечить прийняте рішення про державну реєстрацію прав, що є підставою для його скасування.

Позивач просить скасувати рішення державного реєстратора, але при цьому не оскаржує сам правочин, який став підставою для реєстрації права власності, що унеможливлює задоволення в цій частині позову.

Позовна вимога про скасування рішення реєстратора підлягає визнанню неефективним способом захисту, тому як у цій вимозі одночасно не зазначена вимога про припинення відповідного речового права, зареєстрованого за третьою особою.

Застосовуючи в практичному аспекті зазначений припис, слід зазначити, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Для вирішення питання, чи містить заявлена позовна вимога, вимогу про захист порушеного права, необхідно зіставити матеріально-правові наслідки порушеного права з наслідками набранням рішенням суду про задоволення позову законної сили. У випадку якщо, рішенням суду, наслідки порушеного права усуваються, слід визнати правильним обраний позивачем засіб захисту порушеного права, а також й наявність самої вимоги про - поновлення порушеного права в поданому позові.

Оскільки скасування рішення державного реєстратора, в жодному разі не буде мати наслідком повернення спірного майна у власність позивача, слід дійти висновку щодо відсутності у позовній заяві вимог про захист порушеного права.

Відтак, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача по внесенню змін до реєстраційної дії зареєстрованої за № 208, за договором дарування, щодо нерухомого майна від 13 березня 2013 року з реєстраційним номером запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.

У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.

У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

13 жовтня 2020 року до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ) із заявою про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме виправити тип документа: з «договір купівлі-продажу» на «договір дарування».

Приватним нотаріусом вищезазначену помилку виправлено, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який сформований приватним нотаріусом 13 жовтня 2020 року, індексний номер витягу: 228009739.

Таким чином, жодних дій щодо внесення змін у документ, що посвідчує право, не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадів, встановлених цим Кодексом, Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до части 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функції об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, зо згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Концепції зобов`язує суд обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як, таких, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04. § 58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

До позовних вимог у даній справі застосовується загальна позовна давність у три роки.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч. 1 статті 231 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення права або об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення її прав. Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої палати Верховного Суду від 2018 р. у справі № 372/о3615-ц. Зокрема, Касаційний суд вказав наступне: «Зазначене свідчить про неправильність застосування судом ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої ст. 261 ЦК не містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Суд вважає, що строк позовної давності у даній справі не підлягає застосуванню, виходячи з того, що позивачем не доведений позов.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Писаковської Ольги Іванівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування запису державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального кругу Писаковська Ольга Іванівна, місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. В`ячеслава Чорновола, буд.46/60.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 16.11.2022 року.

Суддя Кіровського Н. Ю. Іванова

районного суду

м.Кіровограда