ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4536/20

Провадження № 22-ц/4820/680/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/4536/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2021 року (суддя Швець О.Д.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовними вимогами про визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 1203 від 02.11.1995 «Про наслідки інвентаризації земель забудованих кварталів в м. Кам`янці-Подільському» в частині закріплення за будинковолодінням АДРЕСА_1 земельної ділянки, площею 1591 кв. м. по факту (пункт 5 Додатку Квартал № 147 до рішення).

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про розподіл судових витрат зазначаючи про те, що 27.09.2021 судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , яке могло вплинути на подальші права заявниці щодо користування закріпленої за будинковолодінням земельної ділянки внаслідок проведеної інвентаризації.

Заявниця посилається на те, що вона брала участь у цій справі в статусі третьої особи і, будучи учасником справи, ОСОБА_1 скористалась правом на отримання професійної правничої допомоги адвоката Коробей Т.Д., про що складений відповідний договір, за яким гонорар адвоката становить 2000 грн. 27.09.2021 ОСОБА_1 та її представником до закінчення судових дебатів зроблено заяву про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу і про надання відповідних доказів, що підтверджують їх розмір протягом 5 днів після ухвалення судового рішення. І, оскільки ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, то понесені нею судові витрати на оплату професійної правничої допомоги мають бути відшкодовані відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд ухвалити судове рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу врегульовано ч. 2 ст. 137 ЦПК України, яка передбачає за результатами розгляду справи розподіл витрат між сторонами, в тому числі на професійну правничу допомогу. Розмір витрат за нормами цієї статті на правничу допомогу адвоката включає, також розмір гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Апелянтка вважає, що це спростовує висновки оскаржуваного рішення про те, що ЦПК України не передбачено право третьої особи на відшкодування витрат на правничу допомогу за результатами розгляду справи залежно від того задоволено чи відмовлено в задоволенні спору і яким чином третя особа висловлювала свою позицію щодо пред`явленого спору.

Апелянтка вказує, що в розподілі судових витрат на правничу допомогу може бути відмовлено, якщо факт її надання, перелік послуг тощо, не підтверджено належними доказами. Одночасно позивачка належним чином не довела, що розмір витрат є неспівмірним з обсягом наданих послуг та виконаних робіт, оскільки таке клопотання в процесі розгляду цієї заяви не подавалось.

Апелянтка також посилається на та, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. І оскільки в задоволенні позову відмовлено, а ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення заявлених вимог, тому судові витрати останньої на оплату професійної правничої допомоги мають бути відшкодовані відповідно до вимог ЦПК України.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким її заяву про розподіл судових витрат задовольнити.

Учасники справи до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_8 , виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 надіслали до суду клопотання про слухання справи без їх участі.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

І відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення, постановленого за відсутністю учасників справи є дата складення повного судового рішення 20 квітня 2022 року.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що нормами процесуального закону не передбачено відшкодування за рахунок сторін спору витрат третьої особи, понесених з оплатою правничої допомоги.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомог.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктом другим частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів першого та другого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18, від 30 вересня 2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про відсутність законних підстав для стягнення понесених третьою особою витрат на правничу допомогу, а отже оскаржуване судове рішення підлягає до скасування із ухваленням нового рішення за заявою ОСОБА_1 .

Встановлено, що витрати третьої особи ОСОБА_1 на правничу допомогу підтверджуються Договором №17/20 про надання правової (правничої) допомоги від 28.09.2020, що укладений між адвокатом Коробей Т.Д. і Городивською К.В. та Актом виконаних робіт (послуг) згідно договору №17/20 про надання правничої допомоги від 28.09.2020, що підписаний адвокатом та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 191-192).

І відповідно до вказаного Акту ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції були надані наступні послуги по правничій допомозі: надання консультацій (0,5 год * 500 грн) - 250 грн.; отримання документів в виконавчому комітеті Кам`янець-Подільської міської ради (1 год * 500 грн)) - 500 грн; участь у судових засіданнях з представництвом інтересів клієнта: 30.09.2020, 30.10.2020, 27.11.2020, 09.12.2020, 21.01.2021, 08.02.2021, 05.04.2021, 07.05.2021, 24.05.2021, 16.06.2021, 16.07.2021, 27.09.2021 - 1250 грн. А всього заявниця понесла витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 2000 грн. (т.1 а.с.191).

Оскільки ОСОБА_1 в передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн, тому судова колегія вважає, що її заява підлягає до задоволення.

Щодо заяви ОСОБА_2 від 08.12.2021 про відмову ОСОБА_1 у задоволені заяви щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить із наступного.

Як слідує із зазначеної заяви ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, просила відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на оплату правничої допомоги, адже законодавством передбачено, що особи з інвалідністю І, ІІ груп звільняються від сплати та відшкодування судових витрат на користь інших учасників справи .

Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що та обставина, що позивачка звільнена від сплати судового збору, не є підставою для звільнення її від обов`язку відшкодувати понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, оскільки цивільним процесуальним законодавством не встановлено пільг щодо звільнення від сплати таких витрат.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 дійсно є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , проте позивачка, будучи звільненою від сплати судового збору, не звільняється від сплати решти судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 567/517/17 (провадження № 61-14555св19), від 27 серпня 2020 року у справі 185/2918/19 (провадження № 61-4137св20), від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17 (провадження № 61-41310св18).

Таким чином, підстави для звільнення позивачки ОСОБА_2 від обов`язку щодо відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Щодо тверджень ОСОБА_2 про те, що підставною для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 є також не подання заявницею попереднього розрахунку судових витрат, судова колегія виходить з того, що положеннями частини другої статті 134 ЦПК України передбачено саме право, а не обов`язок суду відмовити у відшкодуванні понесених учасником справи судових витрат через неподання попереднього розрахунку суми таких витрат.

Разом з тим, ОСОБА_2 не заявляла клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, не зазначала доводів і не посилалася на докази щодо їх неспівмірності, що унеможливлює вирішення судом питання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки (ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності) суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, з власної ініціативи.

Отже, враховуючи наведені вище положення процесуального законодавства та беручи до уваги те, що стороною заявника підтверджено належними доказами надання адвокатом Коробей Т.В. професійної правничої допомоги, її вартість, тому на користь ОСОБА_1 з позивачки ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 2000 (дві тисячі) грн на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай