ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/47/21 Номер провадження 22-ц/814/531/22Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду:
головуючого судді Чумак О.В.
суддів Дряниці Ю.В., Кривчун т.О.
розглянула у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2021 року, ухвалене суддею Високих М.С., повний текст рішення складено 19.11.2021 р., у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.425 КК України. Постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 р. ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.425 КК України на підставі п. «в» ст.1 та ст.6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008, кримінальну справу відносно останнього закрито на підставі п.4 ч.1 ст.6 КПК України внаслідок акту амністії, а цивільний позов військового прокурора Чернігівського гарнізону про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, залишено без розгляду.
З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача завдані збитки у сумі 192736,19 грн. та понесені судові витрати у сумі 2891,05 грн.
Крім цього, просив визнати причини пропущення терміну позовної давності поважними та поновити строк перебігу позовної давності на подання позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2021 року у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Вищевказане рішення оскаржено в апеляційному порядку Військовою частиною НОМЕР_1 .
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 , враховуючи те, що відповідачем завдано позивачу матеріальні збитки, які не відшкодовані.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується наявними у справі доказами, що на підставі рапорту від 15.12.2008 р. було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності з окремих питань військової частини НОМЕР_1 за період з 09.04.2008 р. по 22.12.2008 р. та складено відповідний акт №1328 від 26.12.2008 р. щодо нестачі мазуту у військовій частині (а.с.10-20).
Як установлено постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 р., органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він, тимчасово виконуючи обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_2 з матеріально-технічного забезпечення, тобто, являючись військовою службовою особою, у порушення вимог п.п.3.1.9, 3.2.1 «Положення про військове (корабельне) господарство» і ст.ст.16.17 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в період з 22.09.2008 р. по 22.11.2008 р. неналежно виконував свої посадові обов`язки, внаслідок чого у військовій частині НОМЕР_2 утворилась нестача мазуту топкового, марки М-100 на загальну суму 192 736,19 коп.
Тобто, ОСОБА_1 обвинувачувався у злочині, передбаченому ч.2 ст.425 КК України.
Вищевказаною постановою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.425 КК України, закрито на підставі п. «в» ст.1 та ст. 6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008. р. та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. Цивільний позов військового прокурора Чернігівського гарнізону до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, у кримінальній справі залишено без розгляду (а.с. 21).

При розгляді цієї справи суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, будучи звільненим від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, не звільняється від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок його вчинення.
Водночас, місцевий суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків, заподіяних злочином, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.6 КПК України закриття кримінальної справи внаслідок амністії не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі провадження у справі продовжується в звичайному порядку.
Як передбачено ч. 2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року, особи, які згідно з цим Законом звільняються від покарання, звільняються як від основного, так і від додаткових видів покарань. Усі інші засуджені, які підпадають під дію цього Закону, від додаткових видів покарань не звільняються.

Амністія не звільняє від обов`язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Обґрунтовуючи позов, Військова частина НОМЕР_1 вказувала, що з 22.12.2008 р. по 26.12.2008 р. було проведено документальну ревізію фінансово-господарської діяльності з окремих питань військової частини НОМЕР_1 за період з 09.04.2008 р. по 22.12.2008 р., вході якої виявлено, що капітан ОСОБА_1 , тимчасово виконуючи обов`язки помічника командира військової частини НОМЕР_1 тобто, являючись військовою службовою особою, порушив вимоги п.п.3.1.9, 3.2.1 «Положення про військове (корабельне) господарство» і ст.ст.16.17 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в період з 22.09.2008 р. по 23.11.2008 р. неналежно виконував свої посадові обов`язки, внаслідок чого у військовій частині НОМЕР_1 утворилась нестача мазуту топкового, марки М-100 на загальну суму 192736,19 грн. в кількості 70 тон, на підставі чого був складений акт №1328 від 26.12.2008.
Вказані обставини відповідачем не спростовані та підтверджуються постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 р., яка набрала законної сили, та в апеляційному і касаційному порядку не оскаржувалася.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , який був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинений злочин постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 р. на підставі Закону України «Про амністію», що набрала законної сили, не звільнений від обов`язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, завдану Військовій частині НОМЕР_1 на загальну суму 192 736,19 грн.

Представником відповідача в суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин (а.с. 86).
У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про визнання причин пропущення терміну позовної давності та поновлення строку перебігу позовної давності на подання позову про відшкодування збитків.

Вирішуючи позовні вимоги та клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності до спірних правовідносин, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з такого.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
В даному випадку, відповідач має нести відповідальність, оскільки застосування акту амністії не звільняє особу від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
При цьому, відповідно до ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. ч.1,4,7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Отже, початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.
Разом із тим, суд вказує, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати, зокрема, можливість поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.
Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що перебіг позовної давності в даному випадку розпочався з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.
Цивільний позов військового прокурора Чернігівського гарнізону до ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих злочином на суму 192736,19 грн. залишено без розгляду у зв`язку із закриттям кримінальної справи відносно нього.
Отже, з моменту набранням законної сили постанови суду від 27.08.2009 р., а саме з 04.09.2009 р. та протягом наступних трьох років, до 04.09.2012 р., позивач мав право на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальних збитків.
Тоді як позивач звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_1 у січні 2021 р., з пропуском строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.
Як вказував у позовній заяві позивач, на момент вчинення ОСОБА_1 злочину інтереси військової частини НОМЕР_1 представляла військова прокуратура Чернігівського гарнізону. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» виключно прокурори мали право представляти інтереси військових частин у судах. Після винесення постанови Військового місцевого суду Київського гарнізону від 27.08.2009 р., якою було залишено без розгляду цивільний позов військового прокурора Чернігівського гарнізону до ОСОБА_1 про відшкодування збитків на суму 192736,19 грн., з невстановлених причин позов із виправленими недоліками не був поданий до суду. Оскільки військові частини вже наділені повноваженнями безпосередньо захищати свої права та інтереси, позивач вважає, що строк позовної давності пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені позивачем підстави пропуску строку позовної давності за вимогами до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, не є поважними.
Доказів на підтвердження того, що позивач, починаючи з 04.09.2009 р. та до 08.01.2021 р. з поважних причин був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, не надано.
За таких обставин, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 .
Доводи апеляційної скарги позивача, які дублюють обґрунтування позовних вимог та зводяться до незгоди з рішенням місцевого суду, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.
За наведених обставин підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі позивача, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18.04.2022 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун