Справа № 125/10/21
Провадження № 22-ц/801/367/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Єрмічова В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 рокуСправа № 125/10/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року, ухвалене суддею Єрмічовою В.В., повне рішення суду складено 19 листопада 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 140 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.11.2016 ОСОБА_1 позичив у нього в борг грошові кошти в сумі 140 000 грн, на підтвердження чого надав розписку. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти в строк до 31.12.2017, однак, на момент подачі позову кошти не повернув.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 140 000 грн, а також 1 400 грн витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В скарзі зазначає, що позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив викладені в апеляційній скарзі обставини, за яких ним було написано розписку, зокрема, що кошти відповідачу не передавалися. Зі змісту розписки не вбачається отримання та передача коштів від позивача до відповідача, не зазначено про те, що ОСОБА_1 дійсно отримав кошти в сумі 140 000 грн від ОСОБА_2 . Позовна заява надійшла з пропущенням строку позовної давності. Апелянт не заперечує факту написання ним власноручно розписки, разом з цим заперечує факт отримання коштів за вказаною розпискою, яка написана під дією примусу.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.11.2016 ОСОБА_1 написав розписку, в якій зазначив, що являється позичальником у ОСОБА_2 грошей в сумі 140 000 гривень для своїх потреб, під два проценти щомісячно. Зобов`язується вказану суму з нарахуванням процентів повернути до 31.12.2017. В разі неповернення вказаної суми у встановлений строк ОСОБА_2 вправі стягнути заборгованість в безспірному порядку. Розписка являється документом, передбаченим чинним законодавством України і в разі неповернення зазначеної суми, а також сплати процентів ОСОБА_2 має право на стягнення заборгованості як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_1 покладені на себе зобов`язання не виконав, суму позики не повернув.

ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 140 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини друга та третя статті 545 ЦК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав умов укладеного із позивачем ОСОБА_2 договору позики та у визначений сторонами у договорі позики строк кошти позикодавцю не повернув, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 140 000 грн.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наголошує увагу на тому, що розписка була написана ним під дією примусу та не містить в своєму змісті факту передачі та отримання коштів в сумі 140 000 грн.

Разом з цим, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговою розпискою від 10.11.2016, оригінал якої знаходився у позивача та приєднаний до матеріалів даної справи (а.с.54).

Наявність оригіналу боргової розписки у ОСОБА_2 свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що унормовано статтею 545 ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 10.08.2021 у справі № 473/995/18; від 14.07.2021 у справі № 266/7291/18-ц.

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином, у зв`язку з чим доводи відповідача про неотримання грошових коштів за договором позики є безпідставними.

Доводи скаржника про те, що розписку він написав під дією фізичного та психологічного тиску, оскільки позивач погрожував йому розправою, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі твердження ґрунтуються виключно на поясненнях відповідача, які не є доказами у розумінні вимог цивільного процесуального законодавства.

Не беруться до уваги посилання скаржника на той факт, що в розписці відсутнє посилання на факт отримання коштів, оскільки у розписці чітко зазначено, що ОСОБА_1 «являється позичальником», що згідно зі Словником української мови означає «той, хто бере у кого-небудь щось у позику», а тому ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 1046 ЦК України зобов`язаний повернути позику. Крім того, у розписці від 10.11.2016 зазначено про зобов`язання повернути кошти в сумі 140 000 грн (з процентами) до 31.12.2017.

Також апеляційний суд звертає увагу на суперечливі та взаємовиключні доводи відповідача по суті спору. Так, у поданому до суду першої інстанції клопотанні (а.с.74) ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позову як у зв`язку зі спливом строку позовної давності, так і тому, що розписку на суму 140 000 грн написав під примусом, як компенсацію за завдані збитки. Він особисто написав та підписав вказану розписку, однак, грошових коштів фактично не отримував.

Незмінна весь час судова практика і вимоги закону підтверджують той факт, що прохання відмовити у позові за спливом позовної давності свідчить про те, що позов є обґрунтований та доведений, проте пропущено строк позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, постанова Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16).

Доводи апеляційної скарги з приводу надходження до суду позовної заяви з пропуском строку позовної давності є безпідставними, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності до позовних вимог. Вказаний висновок скаржником не спростований.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко