РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова особі судді Гладишева Х.В.

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.

позивач - не з`явився

представник позивача не з`явився

відповідач - не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

встановив:

08 вересня 2022 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про про стягнення боргу за розпискою в сумі 13 000 доларів США, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 28 липня 2021 року ним особисто передано в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, з умовою повернення через шість місяців з щомісячною оплатою 5% від суми боргу, тобто всього в розмірі 13 000 доларів США, що за курсом НБ України станом на 28.07.2021 з урахуванням курсу долара США до гривні - 26,9060 грн. становить 388778 грн. Передання коштів підтверджується розпискою відповідача. Ствердив, що позичені кошти не повернуті, хоча термін їх повернення закінчився, а відповідач ухиляється в добровільному порядку повернути кошти, що й стало причиною звернення до суду із вказаним позовом.

Відзив на позов не подано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 12.09.2022 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено судовий розгляд справи на 13.10.2022 року.

30.11.2022 року в судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача адвокат Вишневський М.С. подав клопотання, в якому просив позов задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності та без позивача.

Відповідач в судове засідання 30.11.2022 року не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 28.07.2021 року відповідачка ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 10000,00 доларів США терміном на 6 місяців зі щомісячною оплатою 5 відсотків від суми (500 дол. США) , із зобов`язанням повернути до 28.07.2022 року.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором позики у встановлений строк не виконала, позику в строк 28.07.2022 року не повернула.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2022 року позивач направив відповідачу претензію про сплату суми позики, однак така залишилася без реагування.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вона виконувала свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надала.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено, що 28 липня 2021 року ОСОБА_1 особисто передано в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, з умовою повернення через шість місяців з щомісячною оплатою 5% від суми боргу, тобто всього в розмірі 13 000 доларів США, із зобов`язанням повернути до 28.07.2022 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою відповідача, долученою до матеріалів справи.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такий правовий висновок про застосування статей 1046,1047 ЦК України викладено Верховним Судом України в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та Верховним Судом в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 755/11600/18.

Доказів повернення відповідачем отриманих від позивача коштів суду не надано, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 10000 тис. дол. США основного боргу та 3000 тис.дол. США в якості відсотків є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3887,79 грн., які підлягають стягнення з відповідача.

Щодо стягнення судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн. то такі витрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13000 (тринадцять тисяч) доларів США у рахунок погашення боргу за розпискою від 28.07.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3887 (три тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень 79 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Гладишева Х.В.