Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

встановив:

У грудні 2019 року Ужгородська загальноосвітня спеціалізована школа-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що з 11-14 квітня 2017 року спеціалістами відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства управління Дєржспоживслужби в м. Ужгороді проведена планова перевірка по дотриманню санітарного законодавства Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернату з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради, розташованої в м. Ужгород по вул. Загорській, 28.

Під час перевірки були виявлені порушення вимоги санітарного законодавства, а саме: в спальному корпусі на першому поверсі в кімнатах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 проживає сім`я з чотирьох осіб, зокрема: батько ОСОБА_1 , 1961 р.н., мати ОСОБА_2 , 1978 р.н., дитина ОСОБА_3 , 2005 р.н., та дитина ОСОБА_4 , 2007 р.н., що порушує пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01.

У зв`язку із цим, управлінням Дєржспоживслужби в м. Ужгороді було складено припис № 148 від 18.04.2017, яким зобов`язано директора Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернату з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради вирішити питання про звільнення спального корпусу від проживання сторонніх осіб.

21.04.2017 позивачем було складено наказ № 131/ода про виконання припису Управління Держспоживслужби в м. Ужгороді, яким зобов`язано відповідача ОСОБА_2 звільнити займані приміщення спального корпусу до 01.06.2017.

На виконання вимог припису позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про виселення.

Однак, на сьогоднішній день відповідачі й надалі продовжують проживати в спальному корпусі Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернату з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради без будь-яких правових на те підстав, що підтверджується відсутністю ордеру або відповідного договору. До того ж, даний спальний корпус призначений для проживання виключно осіб, що навчаються в Ужгородській загальноосвітній спеціалізованій школі-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради (пункт 5.8 Статуту).

Представник позивача зауважує, що проживання відповідачів в нежилому приміщенні спального корпусу створює перешкоди його власнику у користуванні та розпорядженні належним йому на праві управління майном, в добровільному порядку відповідач не звільняє зайняте приміщення. Ані позивачем, ані власником майна відповідних договорів про передачу кімнати у спальному корпусі Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів жодних договорів не укладалося. Відтак, правові підстави для зайняття (чи проживання в кімнаті) приміщення спального корпусу відповідачів відсутні.

Відповідно до пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Оскільки відповідачі своїми діями порушують законні права та інтереси позивача, то у відповідності до статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися своїм майном.

На підставі викладеного, представник позивача просив суд усунути перешкоди у користуванні Ужгородською загальноосвітньою спеціалізованою школою-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів майном шляхом виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із займаного ними приміщення, а саме, кімнат № НОМЕР_1 та АДРЕСА_3 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання.

21.02.2020 від відповідачів до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просили відмовити у задоволенні позову.

У поданому відзиві зазначили, що як стверджує позивач, відповідачі проживають у приміщенні в АДРЕСА_4 , безпідставно та називає їх в позові «сторонні особи», однак вказане твердження не відповідає дійсності. Відповідач ОСОБА_2 працює в Ужгородській загальноосвітній спеціалізованій школі-інтернат на посаді вчителя німецької мови вже більше 18-ти років з 02.04.2001, що стверджується даними трудової книжки. Цим нівелюється твердження про те, що ОСОБА_2 є «сторонньою особою» для позивача. Позивач стверджує, що приміщення в АДРЕСА_4 , призначено для проживання лише осіб, що навчаються в Ужгородській загальноосвітній спеціалізованій школі-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів, проте не вказує, що щомісячно виставляє відповідачу ОСОБА_2 рахунки (квитанції) до сплати за послуги з проживання та надання комунальних послуг у спірному жилому приміщенні. При цьому в ряді квитанцій (в тому числі до прибуткових касових ордерів) за період з 2002 року до 2012 року зазначено в якості призначення платежу «вартість проживання в гуртожитку». Таким чином, вважають, що вселення відповідачів до приміщення по АДРЕСА_4 відбувалося як вселення саме до гуртожитку. Тобто, саме позивачем протягом тривалого періоду часу доводилося до відома відповідачів, що жиле приміщення, в якому вони проживають, має статус гуртожитку. Подальше цільове використання вказаних приміщень здійснювалося відповідачами саме як проживання в гуртожитку, що було визнано позивачем, в тому числі й в частині здіймання плати за проживання. Згідно з довідкою від 28.05.2009 № 230, виданою позивачем, відповідач ОСОБА_2 проживає в гуртожитку спеціалізованої школи-інтернату за адресою: АДРЕСА_5 , у складі сім`ї: ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_1 (син).

Також відповідачі вказують, що у них відсутня заборгованість по оплаті за проживання в житловому приміщенні (гуртожитку) кімнати АДРЕСА_6 , що стверджується квитанціями про сплату вартості проживання та комунальних послуг. Враховуючи те, що відповідачу ОСОБА_2 позивачем усно відмовлено в наданні довідки про відсутність заборгованості, на підтвердження факту відсутності заборгованості надають копії квитанцій про сплату вказаних послуг, датовані січнем-лютим 2020 року, рахунки-фактури №№ 1,3, а також копію заяви про надання довідки про відсутність заборгованості. Відповідачі разом проживають у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , ведуть спільне господарство, з 25.10 2003 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Зазначені обставини підтверджуються також довідкою від 03.02.2020 № 151/43/26/4-2020, виданою Управлінням поліції охорони в Закарпатській області Національної поліції України, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 працює на посаді охоронника команди воєнізованої охорони Ужгородського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області. Протягом 2019 року керівництвом Ужгородського міжрайонного відділу УПО в Закарпатській області 2 рази було відвідано вказаного працівника за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_4 кімнати 101, АДРЕСА_2 . Разом з ним проживають дружина ОСОБА_6 , 1978 р.н., син ОСОБА_5 , 2005 р.н., син ОСОБА_1 , 2007 р.н. Крім того, наказом (витягом) від 31.10.2011 № 78о/с Управління державної служби охорони УМВС України в Закарпатській області, наказом (витягом) від 02.08.2018 № 66о/с Управління поліції охорони в Закарпатській області Національної поліції України, трудовою книжкою серії НОМЕР_3 , відповідно до яких відповідач ОСОБА_1 з 2011 року (УДСО УМВС України в Закарпатській області) і по теперішній час (УПО в Закарпатській області) працює на посаді охоронника команди воєнізованої охорони Ужгородського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області. Тобто, вказаними документальними доказами доводиться й факт того, що житлове приміщення, в якому тривалий час проживають відповідачі, територіально розташоване за місцем їх роботи, навчання та медичного обслуговування дітей і є гуртожитком.

Також зауважують, що житлове приміщення по АДРЕСА_4 є єдиним житлом відповідачів та їх дітей. Зазначений факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта/щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційні довідки № 198295911 та № 198292446 від 30.01.2020).

Відповідачі вказують, що будинок, розташований в АДРЕСА_7 , знаходиться в територіальній віддаленості від місця роботи відповідачів та навчання їх дітей. Крім того, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 18.02.2020 вказаний будинок не придатний для постійного проживання, оскільки не відповідає санітарним і технічним вимогам. Можливість придбати або орендувати інше житлове приміщення відповідачами відсутня, враховуючи низький рівень їх доходу, якого ледь вистачає на забезпечення потреб їхньої сім`ї найнеобхіднішим.

Відповідачі наголошують, що у житловому приміщенні по АДРЕСА_4 разом з ними проживають їхні неповнолітні діти ОСОБА_5 , 2005 р.н. та ОСОБА_1 , 2007 р.н., що підтверджується свідоцтвами про народження останніх. довідками від 30.01.2020 №№ 48, 49, виданими Ужгородською спеціалізованою загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. № 2 з поглибленим вивченням окремих предметів, довідками від 18.02.2020 №№ 33, 34, виданими комунальним некомерційним підприємством «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Таким чином, за твердженням відповідачів, вони тривалий час проживали в житловому приміщенні по АДРЕСА_4 (гуртожитку) та вважали його своїм житлом. З цих підстав на правовідносини позивача і відповідачів поширювався (і поширюється дотепер) правовий режим користування приміщеннями гуртожитку, на який поширюються відповідні вимоги житлового законодавства, а саме: норми Житлового кодексу України, що регулюють порядок надання жилої площі в гуртожитках та виселення з таких, Примірне положення про гуртожитки, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986, Примірне положення про користування гуртожитками, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20.06.2018.

Звертають увагу, що вони вселилися до жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , з підстав, що не суперечать пункту 17 Примірного положення про гуртожитки, тривалий час користувалися цим житлом протягом більше 18 років, а тому право користування відповідачів вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії, передбачені пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому виселення відповідачів із спірного житлового приміщення є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла.

За наведених обставин, відповідачі вважають, що позовні вимоги позивача є безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та обставинам справи, вимогам чинного законодавства, а отже, не підлягають до задоволення.

18.03.2021 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що наявність трудових відносин між сторонами не створює правових підстав для проживання відповідачів у спальному корпусі, не спростовує відсутності правових підстав для проживання у спальному корпусі школи-інтернат, результатів перевірки управління Держспоживслужби в м. Ужгороді, а відтак і підстав даного позову.

Представник позивача наголошує, що відповідачі помилково ототожнюють з гуртожитком приміщення спального корпусу школи-інтернат, в якому вони проживають. Відповідно до пунктів 2.11, 5.8 Статуту Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради, спеціалізована-школа інтернат працює в режимі школи повного дня та має для учнів спальний корпус. Аналогічний статус будівлі як спальний корпус закріплено також у зведеному акті вартості споруджень і будівель, а також анкеті-паспорті будівлі. Надані відповідачами докази квитанції про оплату послуг, довідка Управління поліції охорони в Закарпатській області, довідки КПН «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» наведеного вище не спростовують. Отже, за твердженням представника позивача, матеріалами справи доведено, що приміщення в якому проживають відповідачі, є саме спальним корпусом спеціалізованої школи-інтернат, який не пристосований для постійного проживання. Звертає увагу, що відповідачі, доводячи, що вселення у приміщення відбулося як вселення саме до гуртожитку, ордеру, який надавав би їм право вселитися до гуртожитку, чи укладеного з спеціалізованою школою-інтернат договору найму не надають. Таким чином, посилання на норми Житлового кодексу України, що регулюють порядок надання жилої площі в гуртожитках та виселення з таких, а також Примірне положення про гуртожитки, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986, та Примірне положення про користування гуртожитками, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20.06.2018, є помилковим.

Як зауважує представник позивача, твердження відповідачів про те, що приміщення по АДРЕСА_4 є їх єдиним житлом, з одного боку, не доводить підстав для проживання у спальному корпусі школи-інтернат, а з іншого, спростовується актом обстеження житлово-побутових умов будинку АДРЕСА_7 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 з 20.08.2003, а його дружина ОСОБА_2 та діти з 27.11.2009 проживають за вказаною адресою. Аналогічно, на думку представника позивача, не доводять правомірності проживання відповідачів у спальному корпусі школи-інтернат і ті обставини, що дане жиле приміщення територіально розташовано за їх місцем роботи, місцем навчання та медичного обслуговування дітей.

Також представник позивач наголошує, що проживання відповідачів у кімнатах спального корпусу школи-інтернет прямо порушує положеннями пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, якими визначено, що здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. проживання відповідачів у кімнатах спального корпусу призводить до обґрунтованих скарг учнів школи-інтернат та їх батьків. Спальний корпус школи-інтернат не пристосований для постійного проживання, оскільки такий не обладнаний кухнями, а учні отримують гаряче харчування у їдальні. В той же час, відповідачі, проживаючи у спальному корпусі, готують їжу, внаслідок чого поширюється запах на інші кімнати корпусу. До того ж використання для приготування їжі електричної плити та духовки не відповідає вимогам пожежної безпеки. Вечорами шум від пральної машинки заважає учням відпочивати. Зовнішній вигляд відповідачів під час перебування відповідачів у місцях загального користування також негативно впливає на учнів школи. Поряд з цим, відповідачі перешкоджають учням школи-інтернат повноцінно користуватися туалетними приміщеннями та душовою. Також зайняття відповідачами двох кімнат спального корпусу не дозволяє школі-інтернат використовувати такі для розміщення у них учнів школи-інтернат.

З огляду викладене, представник позивача вважає, що гарантовані статтею 41 Конституції України, статтями 317-321 ЦК України правомочності власника, враховуючи необхідність забезпечення прав, свобод та інтересів понад 250 учнів, що проживають у спальному корпусі, виселення відповідачів є законним, допустимим та необхідним втручанням у сферу їх приватного та сімейного життя, а тому просить задовольнити позовні вимоги позивача шляхом виселення ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 із займаного ними приміщення, а саме, кімнат № НОМЕР_1 та АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 19.06.2020 постановлено залучити до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування службу у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Ухвалою суду від 16.04.2021 постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради.

23.04.2021 від представника комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради до суду надішли письмові пояснення, згідно з якими просило позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 28.10.2021 постановлено витребувати від служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради висновок щодо розв`язання спору про усунення перешкод у користуванні майном Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині, що стосується прав та інтересів неповнолітніх ОСОБА_5 , 2005 р.н., та ОСОБА_1 , 2007 р.н.

25.11.2021 від органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради до суду надійшов висновок від 23.11.2021 № 1279/23/01-12, згідно з яким виконавчий комітет Ужгородської міської ради, к орган опіки та піклування, заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача у даній справі.

15.12.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про зміну предмета позову, згідно з якою на підставі частини третьої статті 49 ЦПК України позивачем змінено предмет позову у даній справі та просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Ужгородською загальноосвітньою спеціалізованою школою-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів майном шляхом звільнення усіх приміщень спального корпусу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , від ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ), його майна, домашніх тварин, а також заборонити ОСОБА_1 користуватися вказаними приміщеннями.

Ухвалою суду від 08.02.2022 постановлено позовну заяву Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області», про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, в частині заявлених вимог до ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 08.02.2022 постановлено закрити підготовче провадження у справі за даним позовом та призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 26.08.2022 постановлено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Попової Г.М. про закриття провадження у даній цивільній справі на підставі пункту другого частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, в якому представник відповідача зазначала, що станом на день розгляду справи ОСОБА_1 у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 , не проживає.

Представник позивача Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Сочка В.І. подав до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому його представник адвокат Попова Г.М. у клопотанні про закриття провадження у справі повідомила про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представника.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, при цьому її представник Шатров В. надіслав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їх участі, при ухвалені рішення врахувати їх висновок, долучений до матеріалів справи.

Представник третьої особи комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області», однак її представник Попов О. надіслав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести без участі представника вказаної установи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, спальний корпус під літ. Б, загальною площею 2408,2 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , обліковується на балансі Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради з цільовим використанням: для проживання учнів школи з віддалених районів Закарпатської області.

Згідно з підпунктом 3 пункту XIII рішення сесії обласної ради від 23.12.1992 «Про комунальну власність області та програму її приватизації» майновий комплекс по АДРЕСА_4 належить до об`єктів обласної комунальної власності і згідно з розпорядженням Голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 306 від 01.06.2005 переданий Управлінню освіти і науки Закарпатської облдержадміністрації для створення Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернату з поглибленням вивчення окремих предметів Закарпатської обласної ради.

Згідно із зведеним актом вартості споруджень і будівель та анкети паспорту-будівлі до майнового комплексу Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради, що розташований за адресою вул. Загорська, 28 в м. Ужгороді, належить і спальний корпус.

Крім того, рішенням № 340 від 13.06.2007 Ужгородської міської ради IV сесії V скликання надано дозвіл Ужгородській загальноосвітній спеціалізованій школі-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 3,6527 га під будівлями та приміщеннями школи-інтернату по вул. Загорській, 28 (у постійне користування).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 11.04.2018 земельна ділянка за кадастровим номером :51:002:0129, що розташована по АДРЕСА_4 , призначена для будівництва та обслуговування будівель закладу освіти.

Пунктом 1.1 Статуту позивача (нова редакція), затвердженого наказом департаменту освіти і науки Закарпатської обласної державної адміністрації 15.12.2016 № 336, передбачено, що Ужгородська загальноосвітня спеціалізована школа-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради створена згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації 01.06.2005 № 306 та наказом управління освіти і науки облдержадміністрації 10.06.2005 № 484, знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області.

Відповідно до пунктів 5.1 - 5.3 Статуту матеріально-технічна база спеціалізованої школи-інтернату включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло, інші матеріальні цінності, вартість яких відображено у балансі спеціалізованої школи-інтернату. Майно спеціалізованої школи-інтернату є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області, яке закріплюється за нею на правах оперативного управління і складається з основних фондів та оборотних засобів, вартість яких відображається у самостійному балансі спеціалізованої школи-інтернату (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія АОО № 385090). Спеціалізована школа-інтернат володіє, користується та розпоряджається цим майном на правах оперативного управління, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству України, цьому Статуту та колективному договору. Контроль за використанням та збереженням майна, закріпленого за спеціалізованою школою-інтернатом на правах оперативного управління від імені власника здійснює орган управління майном управління з питань забезпечення повноважень щодо управління об`єктами спільної власності Закарпатської обласної ради.

Відповідно до пункту 2.11 Статуту спеціалізована школа-інтернат працює в режимі школи повного дня, має спальний корпус, забезпечує вихованців гарячим харчуванням.

Згідно з пунктом 5.8 Статуту спальний корпус спеціалізованої школи-інтернат використовується для учнів такої школи.

З 11-14 квітня 2017 року спеціалістами відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства управління Дєржспоживслужби в м. Ужгороді проведена планова перевірка по дотриманню санітарного законодавства Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернату з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради, розташованої в м. Ужгород по вул. Загорській, 28.

Під час перевірки були виявлені порушення вимоги санітарного законодавства, а саме: в спальному корпусі на першому поверсі в двох кімнатах № 101 та № 103 проживає сім`я з чотирьох осіб, зокрема: батько ОСОБА_1 , 1961 р.н., мати ОСОБА_2 , 1978 р.н., діти ОСОБА_3 , 2005 р.н., та ОСОБА_4 , 2007 р.н., що не відповідає вимогам пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01.

На підставі наведеного управлінням Дєржспоживслужби в м. Ужгороді складено припис № 148 від 18.04.2017, згідно з яким зобов`язано директора Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернату з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради вирішити питання про звільнення спального корпусу від проживання сторонніх осіб.

21.04.2017 позивачем винесено наказ № 131/ода «Про виконання припису Управління Держспоживслужби в м. Ужгороді», відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_2 звільнити займані приміщення спального корпусу до 01.06.2017.

З акту перевірки стану та ефективності використання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області та дотримання орендарями (при наявності) виконання умов договорів оренди від 23.10.2019 вбачається, що згідно із плановим проведенням перевірки та обстеження майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, на предмет їх технічного стану, цільового використання та забезпечення належного збереження, комісією, створеною відповідно до наказу № 55 від 27.09.2019 та листа УЗСШІ з ПВОП Закарпатської обласної ради від 02.10.2019 № 01-19/513, із представників балансоутримувача та представників органу, уповноваженого управляти майном та утримувати на балансі нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області (комунальної власності області) комунальної установи «Управління спільної власності територіальних громад» Закарпатської обласної ради, здійснено огляд технічного стану, перевірку використання за цільовим призначенням та ефективності використання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, яке обліковується на балансі УЗСШІ з ПВОП Закарпатської обласної ради і розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Перевіркою нерухомого майна встановлено, що спальний корпус літ. Б використовується у цілому для проживання учнів Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради. Будівля в цілому та приміщення перебувають у доброму стані, придатні до цільового використання. Забезпечені протипожежними засобами безпеки. Санітарний стан відповідає нормам. Обстеження приміщень проводилось на підставі наявних технічних паспортів, самостійні обміри проводились вибірково/не проводилися. Під час перевірки виявлено, що дві кімнати № 101 та № 103, які розташовані на першому поверсі спального корпусу площею 19,4 кв.м. кожна, цільове призначення яких проживання учнів школи, використовують для проживання сторонні особи, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та їх неповнолітні діти 2005 та 2007 року народження. На вимогу членів комісії жодних підтверджуючих документів на перебування (проживання) зазначених осіб у цих кімнатах спального корпусу не надано. Зі слів адміністрації Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів Закарпатської обласної ради вказані особи мешкають великий проміжок часу без відповідних документів, виселятися з кімнат не бажають. Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , їх неповнолітні діти зареєстровані за іншими адресами і житлом забезпечені. Також комісією, з метою з`ясування факту законності перебування (проживання) сторонніх осіб у кімнатах спального корпусу, було здійснено виклик наряду поліції, які прибули о 15.30 (№ виклику 10 23021). На вимогу працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надали жодних підтверджуючих на їх право перебування (проживання) документів. Комісією запропоновано: здійснити поглиблену перевірку законності перебування (проживання) сторонніх осіб у кімнатах для проживання учнів школи № 101 та № 103, які розмішені у спальному корпусі на першому поверсі, площею 19,4 кв.м. кожна, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх неповнолітніх дітей 2005 та 2007 року народження; ознайомити з вимогою про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у визначений строк.

Матеріалами справи встановлено, що 15.11, 28.11 та 09.12.2022 двері зайнятих відповідачем ОСОБА_1 кімнат № 101 та № 103 першого поверху пансіону Ужгородського наукового ліцею Закарпатської обласної ради (є правонаступником Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , були зачинені. ОСОБА_1 ключі від дверей вказаних кімнат пансіону адміністрації школи-інтернат не повернув.

Зазначені обставини підтверджується відповідними актами, складеними комісією у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка дійшла висновку про відсутність ознак та підстав вважати, що ОСОБА_1 , виселився та звільнив кімнати № 101 та № 103 першого поверху пансіону закладу, а також, що звільнив вказані кімнати від свого майна.

Будівля корпусу № 2 школи-інтернат (літ. Б згідно з планом земельної ділянки), за наявною у школі-інтернат документацією, значилася та значиться як спальний корпус і статусу гуртожитки не мала. Дана будівля як гуртожиток у виконавчому комітеті Ужгородської міської ради зареєстрована не була. Рішення про надання будь-кому жилої площі в гуртожитку заклад освіти не приймав та ордера на жилу площу в гуртожитку не видавав.

Об`єкт нерухомого майна будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , перебуває у комунальній власності Закарпатської області. Відповідно до відомостей технічного паспорта, виготовленого 25.12.2013 ФОП ОСОБА_11 , інв. сп. № 87, який є документом, що містить основні відомості про об`єкт нерухомого майна (місцезнаходження (адресу), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта та інше), до складу будівель та споруд за вищевказаною адресою належить літера Б спальний корпус, загальною площею 2398,4 кв.м. Будівля складається з трьох поверхів та обладнана підвалом. При цьому відомості про будівлю гуртожитку за вказаною адресою відсутні.

Ці обставини підтверджуються копією витягів з технико-рабочего проекта № 786 на устройство тира в помещении подавала спального корпуса (1982), проекта Комплексный капитальный ремонт спального корпуса школы-интернат в гор. Ужгороде (1985), проекта Паспорт отделки фасадов (1994 р.), інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_4 , за 2005 рік, технічних паспортів за 2008 та 2013 роки, довідкою школи-інтернат від 19.05.2022 за № 01-19/304 та відповіддю, наданою комунальною установою «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради від 14.06.2022 за № 04-06/726.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Судом встановлено, позивач належними та допустимими доказами довів факт належності йому на праві власності спірного приміщення, а також володіння відповідачем ОСОБА_1 ним без належних правових підстав.

Натомість відповідач не довів своїх заперечень про правомірність володіння ним цим приміщенням.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності користування спірним приміщенням, а з матеріалів справи вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 . При цьому зазначений будинок належить відповідачу на праві приватної власності у цілому, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта/щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 198292446 від 30.01.2020).

У даному випадку проживання відповідача в приміщенні спального корпусу створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належним йому на праві управління майном.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши порушення прав позивача, суд, беручи до уваги положення статей 317, 321, 391 ЦК України, дійшов висновку про необхідність їх захисту шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні Ужгородською загальноосвітньою спеціалізованою школою-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів майном шляхом звільнення усіх приміщень спального корпусу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , від ОСОБА_1 , його майна, домашніх тварин, а також заборони ОСОБА_1 користуватися вказаними приміщеннями.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 15, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 4, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву Ужгородської загальноосвітньої спеціалізованої школи-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні Ужгородською загальноосвітньою спеціалізованою школою-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів майном шляхом звільнення усіх приміщень спального корпусу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , від ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ), його майна, домашніх тварин, а також заборонити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_7 ) користуватися вказаними приміщеннями.

Позивач:

Ужгородська загальноосвітня спеціалізована школа-інтернат з поглибленим вивченням окремих предметів, ідентифікаційний код юридичної особи: 33705574, що знаходиться за адресою: вул. Загорська, 28, м. Ужгород, Закарпатська область.

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, , що знаходиться за адресою: пл. Поштова, 3, м. Ужгород, Закарпатська область;

комунальна установа «Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської області», ідентифікаційний код юридичної особи: 33165909, що знаходиться за адресою: пл. Петефі, 14, м. Ужгород, Закарпатська область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.П. Іванов