ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6147/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 ОСОБА_2 звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної адміністрації, в якій просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3 000 гривень щомісяця на кожну дитину.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 25 лютого 2006 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 08 грудня 2021 року розірвано. Підчас шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач постійно ігнорує свої зобов`язання, не займається утриманням та вихованням дітей. Позивач також зазначає, що їх донька постійно проживає з ним, він піклується про неї, забезпечує всім необхідним, а тому вважає за необхідне визначити місце проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_4 разом із батьком, ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2022 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що місцезнаходження матері невідомо, діти постійно проживають з батьком та перебувають на його утриманні.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, направив висновок про визначення місця проживання дитини.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 лютого 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією про народження.

Діти разом з батьком, ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання.

Відповідач, у свою чергу, має реєстрацію місця проживання за адресою: Сумська обл., Конотопський район, с. Ярове, але за місцем реєстрації не проживає, адреса її місця проживання невідома.

Як вбачається із пояснень позивача, відповідач фактично проживає окремо від позивача та дітей.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 25.10.2022 року № 101-7196/02, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .

За приписами статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Поданий до суду Висновок про визначення місця проживання дитини № 101-7196/02 від 25.10.2022 суд не приймає як достатній доказ по справі, оскільки на ньому була присутня лише представник ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , так як батько дитини служить у Збройних силах України. Матір дитини була відсутня та відповідно не змогла дати пояснення щодо місця проживання дитини.

Водночас, згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 30.08.2022 року щодо прийняття органом опіки та піклування рішення про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 у телефонній розмові повідомила, що не має свого місця проживання, не заперечує, щоб діти проживали разом із батьком,оскільки їй ніколи їми займатися, що свідчить про відсутність спору між сторонами.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, встановлені факти, враховуючи те, що донька проживає разом з батьком, відповідач жодних заперечень щодо місця проживання доньки з позивачем не заявив, що свідчить про відсутність спору між сторонами щодо місця проживання дитини, тому суд вважає відмовити у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільні діти перебувають на утриманні позивача, в свою чергу відповідач добровільно матеріальну допомогу в належному обсязі на утримання дітей не надає.

Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути на його користь з відповідача на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , та неповнолітню доньку, ОСОБА_4 аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно, на кожного, з наступною індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 (набрав законної сили 08.07.2017) внесено зміни зокрема до ч. 2 ст. 182 СК України, яку викладено в новій редакції, а саме розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві.

Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатною, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків до суду не надійшло, а також враховуючи внесені законодавцем зміни до ст. 182 СК України, якими встановлений мінімальний розмір аліментів, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина та доньки аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно, на кожну дитину з наступною індексацією, до досягнення дітьми повноліття.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 14.09.2022 і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 14.09.2022 і до повноліття дитини.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА