Справа № 164/299/21 Головуючий у 1 інстанції: Токарська І. С.
Провадження № 22-ц/802/1191/22 Категорія: 70 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 23 лютого 1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року між ними було розірвано.

Позивач зазначала, що у шлюбі у них народилася дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час досяг повноліття та є особою з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи А.

Позивач також вказувала, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14 квітня 2015 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей було стягнуто аліменти до досягнення ними повноліття. Після розірвання шлюбу син інвалід, який потребує постійного стороннього догляду та опіки, проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, вихованні та піклуванні.

Після досягнення сином повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти та надавати матеріальну допомогу у добровільному порядку не бажає. ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, шансів на його одужання немає. Кожних два роки вона з ним проходить програму реабілітації та курси лікування. Через свою інвалідність ОСОБА_4 є непрацездатною особою, у зв`язку з чим вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування повнолітньої дитини-інваліда, оскільки несе витрати на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю предметів для навчання та лікування, а також проходження реабілітаційних курсів для дітей-інвалідів. Відповідач, який офіційно працевлаштований на ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», отримує стабільний середньомісячний дохід у розмірі 25 000 грн, а тому спроможний надати матеріальну допомогу на утримання сина.

Оскільки ОСОБА_4 потребує постійного догляду, вона позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та дитину належним чином. На її утриманні є ще дочка, яка є студенткою вищої школи, що знаходиться у Республіці Польща і також потребує значної матеріальної допомоги, а саме оплати навчання, гуртожитку та проїзду. Єдиним її доходом та сина є соціальна допомога особам з інвалідністю та допомога на догляд за інвалідом 1 групи.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, просила суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини інваліда першої групи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довічно у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а також аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) протягом всього часу опікування повнолітньою непрацездатною дитиною інвалідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з моменту подачі позову.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 29 грудня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23 лютого 1996 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 25 лютого 2016 року було розірвано (а.с.19, 23).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.18).

Як вбачається з виписки з постанови лікарсько-консультативної комісії №555, виписки амбулаторної карти № 301-1820, консультативного заключення психіатра від 02 лютого 2000 року та довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 137369 від 12 січня 2015 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства першої групи довічно. Діагноз: хвороба Дауна, помірна розумова відсталість (імбецильність). Далекозорість слабого ступеня обох очей з астигматизмом. Дискинезія жовчовивідних шляхів, СКД. Не здатний до самообслуговування. Потребує постійного стороннього догляду (а.с.9, 14-16).

Відповідно до акту № 25 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 15 лютого 2021 року, ОСОБА_4 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 (а.с. 20).

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним. Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_4 та призначено його опікуном позивача ОСОБА_1 (а.с.25).

Судом також встановлено, що позивач отримує допомогу на догляд за інвалідом 1 групи у розмірі 2 189 грн та державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи у розмірі 4 830 грн 80 коп., на даний час не працює (а.с.3, 4, 11-13, 21).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовувала тим, що син інвалід потребує постійного стороннього догляду та опіки, проживає разом з нею, перебуває на її утриманні, однак відповідач не надає матеріальну допомогу на його утримання, хоча спроможний її надавати.

Відповідно до частин 8 та 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У ч. 1 ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18 (провадження № 61-9328св19).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами те, що син ОСОБА_4 , отримуючи соціальні види допомоги інвалідам 1 групи, потребує також матеріальної допомоги від батька, а також що останній відмовляється надавати таку допомогу у добровільному порядку. Крім того, позивачем не доведено і того, що вона відповідно до ст. 88 СК України як один із подружжя, який проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, потребує у зв`язку з цим утримання від іншого з подружжя та що останній може надавати матеріальну допомогу.

Однак до таких висновків суд першої інстанції дійшов не врахувавши положення статей 198, 200 СК України та тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 як батько повнолітньої дитини-інваліда відповідно до ст. 198 СК України зобов`язаний утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який як встановлено апеляційним судом, потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього непрацездатного сина, оскільки згідно довідки про доходи він офіційно працює на ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та за період з жовтня 2021 року по березень 2021 року його дохід становив 210 710 грн 31 коп. (а.с.52).

Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один з подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Таким чином оцінивши в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 , з якою проживає повнолітня дитина з інвалідністю має право на утримання дитини та на своє утримання від відповідача, який є батьком дитини, а останній як працездатна, фізично здорова особа, спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу, тому розмір аліментів на утримання дитини з інвалідністю необхідно визначити у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, а також аліменти на утримання позивача у розмірі 1/12 частки його заробітку (доходу) протягом всього часу опікування повнолітньою непрацездатною дитиною інвалідом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з моменту подачі позову, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Такий розмір аліментів апеляційним судом визначений також з урахуванням тієї обставини, що з відповідача на користь позивача на підставі рішення Маневицького районного суду Волинської області від 15 січня 2021 року стягуються аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки усіх його видів заробітку (доходів).

Отже, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково з наведених вище підстав.

Оскільки позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від його сплати в усіх судових інстанціях, тому ураховуючи, що її позов задоволено частково, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини інваліда першої групи сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довічно у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частки його заробітку (доходу) протягом всього часу опікування повнолітньою непрацездатною дитиною інвалідом сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 02 березня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: