Справа № 584/1462/20
Провадження № 2/361/553/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів Бас Я.В., Латчук Д.Р., Лелеки В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Путивльської районної державної адміністрації Сумської області, виконавчий комітет Путивльської районної державної адміністрації Сумської області про позбавлення батьківських прав, надання статус дитини позбавленої батьківського піклування та встановлення опіки,

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2020 року позивач подала до суду позов до відповідача, в якій позивач просила позбавити батьківських прав громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 , у відношенні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; надати малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус дитини, позбавленої батьківського піклування; встановити опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікуном призначити ОСОБА_5 .

Позов обґрунтовано тим, що вона, є матір`ю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала з нею у місті Путивль Сумської області разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого відповідно до свідоцтва про народження зареєстрований Громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 . Шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.07.16 р. по справі № 361/2694/16-ц.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав склав нотаріальну заяву щодо згоди розгляду справи зпозовом щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , тим самим фактично висловив свою згоду на таке позбавлення.

Крім того, за час перебування у шлюбних відносинах відповідач сином не цікавився, фактично онук переважно проживав з нею. З 2016 року про місце знаходження відповідача їй невідомо, він ні разу не телефонував їй за весь цей час.

Також, на початку 2019 року донька поїхала на заробітки, маючи намір знайти роботу у м. Київ залишивши на неї онука. Але з вересня 2019 року будь який зв`язок з нею також втрачено. Вона ні разу не зателефонувала, не написала листа, не повідомила іншим способом про місце свого перебування. Позивач та діти намагались встановити місце знаходження ОСОБА_6 .. З цією метою вони зв`язувались із своїми знайомими, які проживають чи тимчасово працюють в м. Києві, але намагання знайти доньку виявились безрезультатними.

З офіційною заявою до ЧЧ Путивльського ВП в Сумській області вона звернулась 02 квітня 2020 року. Позивач зазначила, що вона одна утримує і виховує трьох онуків ( ОСОБА_9 - 22 років, ОСОБА_10 - 10 років та ОСОБА_4 - 5 років) і має право на отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії при умові визнання доньки безвісно відсутньою.

Позивач вимушена була звертатись до суду із заявою про визнання її доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 безвісно відсутною, оскільки про місце перебування ОСОБА_6 немає відомостей більше року, цей факт підтверджується довідками з місця проживання, вказані факти можуть підтвердити всудовому засіданні її діти та інші свідки.

На сьогоднішній день позивач єдина, хто опікується дітьми, зокрема малолітнім ОСОБА_4 , але оскільки статус дитини, позбавленої батьківського піклування він не має - Службою у справах дітей Путивльської районної державної адміністрації їй було відмовлено у встановлення опіки над ним та запропоновано з цього питання звернутись до суду.

28 грудня 2020 року ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області Такарєва С.М. дану справу було передано до Броварського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

27 січня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 березня 2021 року.

26 січня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явилась, до суду подала заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та позбавлення його батьківських прав відносно дитини.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, просили справу розглянути у їх відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов висновку про задоволення позову частково виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала з нею у місті Путивль Сумської області разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого відповідно до свідоцтва про народження зареєстрований Громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 .

21 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №248.

Шлюб між ОСОБА_12 та відповідачем було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.07.16 р. по справі № 361/2694/16-ц.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав склав нотаріальну заяву щодо згоди розгляду справи за позовом щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , тим самим фактично висловив свою згоду на таке позбавлення, зареєстрованої №31 приватним нотаріусом Броварського міськрайонного нотаріального округу Київської області Лисогор О.А.

В судовому засіданні дійсно підтвердив, що він дитиною не цікавиться.

Судом також втсановлено, що на початку 2019 року ОСОБА_6 зі слів позивача поїхала на заробітки, маючи намір пошукати роботу у м. Київ залишивши на ОСОБА_5 онука. З вересня 2019 року будь який зв`язок з нею також втрачено. Вона ні разу не зателефонувала, не написала листа, не повідомила іншим способом про місце свого перебування.

Згідно офіційної заяви до ЧЧ Путивльського ВП в Сумській області позивач звернулась 02 квітня 2020 року про розшук доньки. Згідно довідки від 10.04.2020 року за № 2496/60/2020 року ОСОБА_6 оголошено у державний розшук як безвісно зниклу особу.

Згідно довідки від 22 жовтня 2020 року за № 601 за адресою АДРЕСА_1 проживають позивач, та її онуки: ОСОБА_14 - 1998 р.н., ОСОБА_15 - 2010 року народження, ОСОБА_4 - 2015 року народження.

19 липня 2022 року до суду надійшов висновок від 16 липня 2022 виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області про доцільність позбавлення прав ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Згідно Положень, зазначених в Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст. 3 під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008р. в п.8 зазначається, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. На підставі рішення … виконавчого органу міської, районної у місті ради служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М.С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною: по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства", які дають підстави дійти безумовного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав і що це буде відповідати саме інтересам дитини.

Відповідно до ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 СК Країни.

Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ст. 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами абопозбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Відповідно до ч. 3, ч.4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 62 ЦК України, опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Беручи до уваги те, що відповідач позов визнав, проти позбавлення його батьківських прав не заперечував, у матеріалах справи достатнього зібраних доказів щодо обґрунтованості поданого позову, суд приходить до висновку про задоволення позову про позбавлення прав відповідача по відношенню до його сина, та встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення ОСОБА_1 його опікуном.

Щодо позовних вимог про надання неповнолітньому ОСОБА_4 статусу дитини позбавленої батьківського піклування, слід зазначити, що вказані повноваження покладені на органи місцевого самоврядування, і вказане питання повинно розглядатися у спосіб передбачений законом, і тільки в разі оспорювання прийнятого рішення вказане питання вирішується судом. Таким чином вказана вимога на день розгляду справи є передчасно, необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.141, 80-83, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 відносно дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити опіку над малолітнім ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає у АДРЕСА_1 опікуном ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Путивль, Путивльського району, Сумської області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_2 положення статті 169 Сімейного кодексу України про те, що вона має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав після усунення умов, які стали підставою для позбавлення її батьківських прав й за умови, якщо на час вирішення питання судом про поновлення батьківських прав діти не досягнуть повноліття.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Радзівіл А.Г.