Провадження № 22-ц/824/6684/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати 13/100 частин квартири АДРЕСА_1 її особистою власністю, посилаючись на те, що дана частина зазначеної квартири придбана за особисті кошти позивача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У листопаді 2021 року адвокат Смирнов М.В. від імені ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, яке обґрунтовував тим, що у спорі між тими ж сторонами існує таке, що набрало законної сили і не було скасовано рішення суду, яким у спорі між тими ж сторонами з приводу визнання права особистої власності ОСОБА_1 на частку квартири АДРЕСА_1 і їй було відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовувала доводи апеляційної скарги тим, що постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у справі №759/7635/20 здійснено поділ лише 12/100 спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 . Разом з тим, вказаним рішенням не було визнано 13/100 частини оспорюваної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 , тому вважає, що ця частка квартири досі залишається не поділеною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 31 січня 2018 рокуу справі № 2-3866/11, залишеною в цій частині без змін постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання особистою приватною власністю 1/4 частину кв. АДРЕСА_1 . При цьому, суди апеляційної і касаційної інстанцій достовірно встановили, що 1/4 частина кв. АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на 1/4 частину кв. АДРЕСА_1 відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 повторно просить визнати 13/100 частин кв. АДРЕСА_1 особистою власністю позивача, при цьому в даному позові ОСОБА_1 змінила лише розмір частки з 1/4 на 13/100 частин кв. АДРЕСА_1 , а, спір, сторони, предмет і підстави залишись тими ж, що були у справі № 2-3866/11.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року у справі №2-3866/11 в порядку поділу майна подружжя позов ОСОБА_1 було задоволено частково, в тому числі було визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2018 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року в частині визнання права особистої власності за ОСОБА_1 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 було скасовано та постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2018 року у частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання особистою власністю частки квартири АДРЕСА_1 було залишено без змін (провадження №61-17568св18).

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із п. 3 ч.1. ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 345/284/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18.

На підстав викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в даній справі та справі №2-3866/11, наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а відтак суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про те, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є законними та обґрунтованими, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що 13/100 частини оспорюваної квартири досі залишається не розподіленою, оцінюються колегією суддів критично, позаяк ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтом норм законодавства та не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що в даному позові ОСОБА_1 змінила лише розмір частк з 1/4 на 13/100 частин кв. АДРЕСА_1 , а, спір, сторони, предмет і підстави залишись тими ж, що були і у справі № 2-3866/11.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 374, 375 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: