Справа № 308/1190/20
У Х В А Л А

08 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

судді: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2022 року, у складі судді Дергачової Н.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», про визнання неправомірним та скасування рішення спеціалізованої вченої ради, -

встановив:

05.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» в якому просив : визнати неправомірним та скасувати Рішення від 5 червня 2019 року, протокол № 08 спеціалізованої вченої ради Д 61.051.07 Державного вищого навчальний закладу «Ужгородський національний університет» «Про скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук» від 2 березня 2019 року, протокол № 06».

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

2 березня 2019 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Ужгородського національного університету Д 61.051.07 здійснено захист докторської дисертації докторанта кафедри конституційного права та порівняльного правознавства ОСОБА_1 . Тема дисертації «Шляхи реалізації конституційного права особи на охорону здоров`я: порівняльно-правове дослідження» (науковий консультант ОСОБА_2 ) За наслідкам захисту 2 березня 2019 року Спеціалізованою вченою радою Д 61.051.07 було прийнято позитивне рішення про присудження ОСОБА_1 наукового ступеню доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.02 - конституційне право, муніципальне право.

Зазначена обставина підтверджується копією рішення щодо присудження наукового ступеню доктора наук від 2 березня 2019 року протокол № 06.

05 червня 2019 року, протокол №08, на підставі розгляду апеляційного подання ОСОБА_3 (та інших) спеціалізованою вченою радою ДВНЗ «Ужгородський національний університет» було прийняте рішення «Про скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук» від 02 березня 2019 року

Позивач вважає, що рішення спеціалізованої вченої ради Державного вищого навчальний закладу «Ужгородський національний університет» «Про скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеню доктора юридичних наук» від 2 березня 2019 року є неправомірним та порушує права позивача.

Відповідно до протоколу № 7 засідання спеціалізованої вченої ради Державного вищого навчальний закладу «Ужгородський національний університет» від 1 квітня 2019 року призупинено підготовку атестаційної справи ОСОБА_1 для подання у МОН України та створено комісію для вивчення тексту апеляційного подання та підготування висновку. З протоколу вбачається, що надійшло апеляційне подання від членів спеціалізованої вченої ради Лазур Я.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Створеною комісією у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підготовлено висновок.

Відповідно вказаного висновку комісія нібито встановила наявність підстав для скасування рішення спеціалізованої вченої ради від 2 березня 2019 року протокол №06.

Як зазначено у висновку комісії спеціалізованої вченої ради та у оскаржуваному рішенні спеціалізованої вченої ради від 5 червня 2019 року протокол № 08 комісія та спеціалізована вчена рада керувались п. 8.1 та 8.5 Положення про спеціалізовану вчену раду, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 1059 від 14 вересня 2011 року.

Аналізуючи повноваження спеціалізованої вченої ради зазначені в п. 8.1 Положення у взаємозв`язку з п. 30 Порядку присудження наукових ступенів позивач дійшов висновку, що спеціалізована вчена рада має право розглянути питання саме про позбавлення особи наукового ступеню після набуття особою такого ступеню у встановленому законодавством порядку, тобто лише після затвердження МОН рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеню і не вправі скасовувати власні рішення про присудження наукового ступеню.

Хоча формально в оскаржуваному рішенні і зазначено, що спеціалізована вчена рада керувалась п. 8.5 Положення, фактично, грубо його порушила, так як вправі лише прийняти висновок про наявність або відсутність підстав для порушення перед МОН клопотання про позбавлення наукового ступеню.

Відповідно ст. 8.3. Положення про спеціалізовану вчену раду «засідання ради проводиться у присутності особи, про позбавлення наукового ступеня якої порушується питання та яка повідомляється про це не пізніш як за 10 днів до засідання.

Тобто, на думку позивача, все перелічене свідчить, що розділ 8 Положення «Про спеціалізовану вчену саду» відносить до повноважень спеціалізованої вченої ради вирішення питання про позбавлення наукового ступеню, а не про скасування рішення ради про його присудження.

Позивач також зазначив, що у тексті оскаржуваного рішення від 5.06.2019 року, протокол № 08 є посилання на те, що «виявлено обставини, які ставлять під сумнів достовірність відомостей щодо місця роботи та місця постійного проживання здобувача, обставини, які ставлять під сумнів відповідність наданої здобувачем інформації в частині опублікування та апробації результатів дослідження п. 9 Додатку 2 до Положення про спеціалізовану вчену раду.

На думку позивача, наведене в оскаржуваному рішенні спеціалізованої вченої ради має не конкретний та не змістовний характер, так як не відноситься до наявності або відсутності відомостей, які мають міститись в п. 9 Додатку 2.

Позивачу закидається неповідомлення інформації про всі його роботи, тоді як відповідно до п. 12 спеціалізована вчена рада визначає лише повноту викладу матеріалів дисертації в опублікованих працях, а не повноту переліку всіх публікацій здобувача.

Також в п. 2 оскаржуваного рішення спеціалізованої вченої ради міститься бездоказове звинувачення ОСОБА_1 про не визнання останнім в роботах, авторство яких достовірно не встановлено, - АР Крим частиною території України, посилання на відкриті джерела в мережі інтернет про те, що ОСОБА_1 є працівником російської наукової установи, приховування публікацій.

Через ці твердження, які не мають нічого спільного з темою дисертаційного дослідження, та науковим рівнем здобувача наукового ступеню, зроблено політичний висновок, який не полягає в площині наукових питань та носить явно дискримінаційний характер, що й зумовило звернення до суду з відповідним позовом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2022 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявленого позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, дійшов помилкових висновків, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням встановленої процедури, а також безпідставно, не досліджуючи посилання в мережі інтернет та оригіналів видань, зробив неправильний висновок про наявність публікацій позивача та авторство позивача у вказаних статтях.

У відзиві на апеляційну скаргу Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням спеціалізованої вченої ради Д 61.051.07 ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України, м. Ужгород від 02.03.2019 року (протокол №6) присуджено науковий ступінь доктора юридичних наук позивачу ОСОБА_1 за результатами прилюдного захисту дисертації на тему «Реалізація особою конституційного права на охорону здоров`я: порівняльно-правове дослідження» у вигляді рукопису зі спеціальності 12.00.02 - конституційне право; муніципальне право.

У подальшому на дане рішення, на ім`я Голови спеціалізованої вченої ради Д 61.051.07 було подане апеляційне подання її членами професором ОСОБА_9 , професором ОСОБА_3 та доцентом ОСОБА_5 у якому було зазначено, що: під час підготовки атестаційної справи здобувача наукового ступеня ОСОБА_1 для подання до МОН України було виявлено наступні обставини, які ставлять під сумнів обґрунтованість та наявність достатніх правових підстав для прийняття Спеціалізованою вченою радою Д 61.051.07 позитивного рішення щодо присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора юридичних наук, а саме: 1.викликає сумнів достовірність поданих на розгляд Спеціалізованої вченої ради відомостей про місце основної роботи здобувача, що ставить під сумнів доброчесність представлених на розгляд Спеціалізованої вченої ради та опонентів відомостей про особистість здобувача, так само як і достовірність та аргументованість Висновку про наукову і практичну цінність дисертації в частині характеристики особистості здобувача, що суперечить вимогам п. 8 Положення про спеціалізовану вчену раду, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України 14.09.2011 № 1059 та Додатку до даного нормативного акту; 2. водночас є підстави вважати неповною та недостовірною подану на розгляд Спеціалізованої вченої ради інформацію (зокрема відображену у тексті дисертації та автореферату) про перелік та обсяг праць опублікованих за темою дисертації, що ставить під сумнів об`єктивність і аргументованість позитивних рішень Спеціалізованої вченої ради щодо присудження ОСОБА_1 наукового ступеня, відповідність їх пунктам 12, 17, 18, 19 «Порядку присудження наукових ступенів» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. № 567. Окрім того зміст ряду виявлених в інформаційних ресурсах мережі Інтернет наукових публікаціях є положення, які суперечать обумовленій нормами міжнародного права та визначеній в законодавстві державній політиці України стосовно тимчасово окупованих територій, зокрема в частині підтвердження невіддільного суверенного права України на збереження її територіальної цілісності в межах міжнародно визнаного державного кордону, включаючи територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та не визнання тимчасової окупації частини території України, зокрема зумовлених численними положенням Законів України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганських областях», «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

На підставі викладеного заявники апеляції просили розглянути питання про можливість скасування вищезазначеного рішення вченої ради.

Згідно протоколу від 01.04.2019 року засідання спеціалізованої вченої ради Д61.051.07, за наслідками розгляду вищезазначеного апеляційного подання, було прийнято наступні рішення: призупинити підготовку атестаційної справи ОСОБА_1 для подання МОН України; створити комісію у складі проф. Бедь В.В., проф. Савчин М.В., проф. Карабін Т.О. для вивчення змісту апеляційного подання та підготовки відповідного висновку; надати ОСОБА_1 до 15 квітня 2019 року можливість з`явитися та надати пояснення з приводу змісту апеляційного подання.

05 червня 2019 року (протокол №08) спеціалізованою вченою радою Д 61.051.07 ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України, м. Ужгород на підставі розгляду вищевказаного апеляційного подання прийнято рішення про скасування рішення спеціалізованої вченої ради від 02 березня 2019 року(протокол № 6) про присудження позивачу ОСОБА_1 наукового ступеню доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.02 конституційне право муніципальне право.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 9 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: -хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або -хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або -хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Матеріалами справи встановлено, що наказом Міністерства освіти і науки України від 11.07.2017 №996 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо діяльності спеціалізованих вчених рад від 26 червня 2017 року» утворено спеціалізовані вчені ради відповідно до переліку згідно з додатком 1 та затверджено склад спеціалізованих вчених рад, утворених відповідно до пункту 1 цього наказу, згідно з додатком 2.

Згідно з додатком1до наказу Міністерства освіти і науки України від 11.07.2017 №996 у ДВНЗ «Ужгородський національний університет» утворена спеціалізована вчена рада Д 61.051.07 з правом прийняття до розгляду та проведення захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня доктора (кандидата) юридичних наук за спеціальностями 12.00.02 «Конституційне право; муніципальне право» та 12.00.07 «Адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право» строком до 31 грудня 2019 року.

Предметом оскарження у даній справі є рішення спеціалізованої вченої ради Д 61.051.07 ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України, від 05 червня 2019 року, (протокол №08) про скасування за апеляційним поданням рішення спеціалізованої вченої ради від 02 березня 2019 року(протокол № 6) про присудження позивачу ОСОБА_1 наукового ступеню доктора юридичних наук зі спеціальності 12.00.02 конституційне право муніципальне право.

Спеціалізована вчена рада Д 61.051.07 ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України, здійснювала свою діяльність на підставі Положення про спеціалізовану вчену раду, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14.09.2011 року N 1059 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за N 1170/19908 (далі - Положення N 1059), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства освіти і науки України, №1359 від 13.12.2021 року, та яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 1.1 Положення N 1059 передбачено, що спеціалізована вчена рада (далі - рада) утворюється МОНмолодьспортом у вищих навчальних закладах III-IV рівня акредитації та наукових установах (далі - вищі навчальні заклади, наукові установи), що проводять фундаментальні та прикладні наукові дослідження, мають достатній рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення для підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації, за клопотанням центральних органів виконавчої влади, у сфері управління яких є вищі навчальні заклади та наукові установи, національних академій наук, а також вищих навчальних закладів та наукових установ, що належать до сфери управління МОНмолодьспорту.

Згідно з пунктами 4.6, 4.9 Положення N 1059 за наслідками захисту дисертації рада приймає рішення щодо присудження здобувачу наукового ступеня з відповідної галузі науки та за відповідною спеціальністю або негативне рішення щодо присудження наукового ступеня.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 року N 567, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, затверджено Порядок присудження наукових ступенів, який регулює питання присудження наукових ступенів доктора і кандидата наук. (далі - Порядок N 567)

Відповідно до пункту 6 Порядку N 567 наукові ступені доктора і кандидата наук присуджують спеціалізовані вчені ради за результатами прилюдного захисту дисертацій. МОН затверджує рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видає дипломи доктора та кандидата наук. Спеціалізована вчена рада несе відповідальність за обґрунтованість прийнятих нею рішень і забезпечує високий рівень вимогливості під час розгляду дисертацій та проведення їх захисту. У разі порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук МОН вживає відповідних заходів аж до скасування рішення ради.

Згідно з положеннями пункту 25 Порядку N 567 у разі прийняття спеціалізованою вченою радою негативного рішення щодо присудження наукового ступеня документи за визначеним МОН переліком повертаються здобувачеві. Про негативне рішення щодо захисту дисертації спеціалізована вчена рада повідомляє МОН у місячний строк з дня його прийняття. Одночасно надсилаються МОН автореферат і стенограма (розшифрована та засвідчена фонограма) засідання ради.

Аналіз вищенаведеного дає суду підстави для висновку, що спеціалізована вчена рада ДВНЗ «Ужгородський національний університет» Міністерства освіти і науки України, є спеціальним суб`єктом, який утворений органом державної влади (МОНмолодьспортом), та якому на підставі законодавства надано повноваження на здійснення публічно владних управлінських функцій щодо прийняття до розгляду та проведення захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня за наслідками чого спеціалізована вчена рада приймає рішення про присудження науково ступеню або негативне рішення.

Спірні правовідносини у даній справі виникли внаслідок незгоди позивача з рішенням спеціалізованої вченої ради від 05 червня 2019 року, яким скасовано раніше прийняте рішення спеціалізованої вченої ради від 02 березня 2019 року про присудження позивачу наукового ступеню доктора юридичних наук, та оспорення вказаного рішення, як неправомірного та такого, що порушує законне право позивача на здобуття наукового ступеню доктора юридичних наук.

Таким чином, виходячи із суті права та інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, даний спір є публічно - правовим, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.ст.19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної ухвали звернутися до Закарпатського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (ст. 256 ч. 1, ст. 377 ч. 4 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 255, 256, 259, 374, 377, 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2022 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної ухвали звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: