Справа № 456/4463/21
Провадження № 2/456/320/2022
РІШЕННЯ

іменем України

23 листопада 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Балабанській О.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Вальчук М.М.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Підстава позову /позиція позивача/. Представник позивача адвокат Вальчук М.М., на виконання ухвали суду від 02.09.2021 про залишення позовної заяви без руху, подала до суду позовну заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 107 000 (сто сім тисяч) Євро, що еквівалентно станом на день звернення з позовом до суду за офіційним курсом НБУ 3 371 570 (три мільйони триста сімдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят) грн.; стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми в розмірі 303 441 (триста три тисячі чотириста сорок одна) грн. 30 коп., а саме від суми 107 000 (сто сім тисяч) Євро, що еквівалентно станом на день звернення з позовом до суду за офіційним курсом НБУ 3 371 570 (три мільйони триста сімдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят) грн.; стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.; стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 19.06.2018 за договором позики ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 107000 євро, а остання зобов`язувалася їх повернути до 01.09.2018, написавши власноручно про це розпску. Відповідач ОСОБА_2 позичила грошові кошти для своїх потреб. В подальшому впродовж тривалого часу ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, що підтверджується наявністю у нього оригіналу розписки. У зв`язку із перенесеним стресом та погіршенням стосунків з оточуючими, нервовістю та дратівливістю у нього значно погіршилося самопочуття та здоров`я. Також у зв`язку зі зміною звичного ритму життя та рівня достатку і благополуччя, з огляду на те, що відповідач не повернула навіть частини коштів, які взяла в позику, необхідністю докладання додаткових зусиль для заробітку коштів, щоб оплатити навчання, комунальні платежі, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 100000 грн.

Позиція відповідача. 19.11.2021 на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 вона заперечує в повному обсязі та такі не підлягають задоволенню. Пояснила, що знайома з позивачем з 2015 року та між ними зажди були довірливі дружні відносини. Вона неодноразово гостювала у позивача в Угорщині як сама, так і з сином, оскільки позивач є громадянином цієї держави. З 2018 року спілкування між ними стало рідше, оскільки вони стали жертвами шахрайства. Інформація, зазначена в позовній заяві про передачу їй позивачем 107 000 Євро не відповідає дійсності. 19 червня 2018 вона разом із малолітнім сином поверталася із міста Зальцбург ( ОСОБА_3 ) де перебували з 17 червня. Саме в цей день 19 червня на автомобілі міжнародної платформи пошуку автомобільних попутників BlaBlaCar вона з сином перетнула кордон на пункті пропуску Лужанка-Берегшурань, поїздка розпочалась приблизно о 13:00 год. і закінчилась пізно ввечері. Перевезення такої суми коштів, яку вказує позивач, через кордон не можливо здійснити без декларування. Вказана сума не відповідає її матеріальним можливостям, вона не має приватної власності, цінного майна, яке б могло свідчити про фінансову спроможність освоїти такі кошти чи повернути їх. Дана позовна заява базується на розписці, почерк якої схожий із її почерком, проте в неї не було підстав брати кошти у позивача та писати розписку такого змісту.

01.12.2021 на адресу суду подано відповідь на відзив, в якому позивач зазначив, що дійсно між ним та відповідачем були дружні відносини до 2018 року. Відповідач часто гостювала в нього, він познайомив її із своїми друзями. Про факт спілкування, дружби та спільно проведеного часу в колі друзів свідчать спільні фото, зокрема фото, де відповідач перераховує гроші, знаходячись в його квартирі. Щодо декларування позиченої суми коштів при перетині кордону, позивач припускає, що ці кошти не були ввезені в Україну, а використані в ОСОБА_4 , або ввезені незаконним шляхом. Також, він заперечує факт відсутності в нього грошових коштів та неможливість їх позичити відповідачу, оскільки він мав власні накопичення, працюючи з 2004 року в Угорщині та отримуючи заробітну плату, а частину коштів він успадкував. Також не відповідає дійсності інформація про відсутність в нього майна, оскільки в Україні він володіє частиною будинку в м. Львові та будинком на ОСОБА_5 . Щодо розписки ОСОБА_2 від 19.06.2018, зазначив, що дану розписку вона написана власноручно, що підтверджується висновком експерта ЛНДІСЕ ОСОБА_6 . Також, відповідач ввела суд в оману, оскільки у відзиві на позовну заяву зазначила, що її спосіб життя не змінювався упродовж тривалих років, однак йому відомо, що у 2019 році ОСОБА_2 балотувалася в Народні депутати України. Таким чином, виникає питання, за які кошти проводилась передвиборча кампанія у 2019 році.

В запереченні на відповідь на відзив ОСОБА_2 зазначила, що факту отримання коштів не було, а у відповіді на відзив зазначено лише припущення, а не чіткі обставини як цього вимагає ч.1 ст. 81 ЦПК України «кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог» та ч.6 цієї статті «доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Звернула увагу суду на такі деталі, а саме, що у 2018 році вона готувалася до роботи в міжнародній організації в межах ЄС, тому саме з цією метою здійснила поїздку в Зальцбург з 17 по 19 червня 2018 року. 18 червня 2018 року в неї мала відбутися співбесіда, але керівник групи міжнародної компанії не вийшов на зв`язок. Позивач теж був знайомий із цією особою, більше того обумовив з ним бізнес співпрацю для спільного заробітку. Коли дана особа не вийшла на зв`язок, позивач теж почав хвилюватися, адже з його слів, він передав цій особі кошти, які отримав для купівлі страхових полісів та допомоги в оформленні документів та звинувачував її, оскільки вона познайомила позивача з даною особою. Згодом позивач сказав, що якщо вона хоче повернутися в Україну живою, то має написати розписку про передачу коштів. Перебуваючи в стресовому стані вона написала розписку, однак так хвилювалася в той момент за сина, що навіть не пам`ятала про неї. У відповіді на відзив позивач не відповів на питання, чому саме така суму в розмірі 107 000 Євро? який мотив давати позику людині, яка не працює, має на утриманні малолітню дитину та не може надати будь-яких гарантій щодо повернення вказаної суми? Також позивачем долучено фото, де вона перераховує позичені кошти, але дане фото зроблене за інших обставин та в інший час. Щодо коштів на її передвиборчу кампанія у 2019 році, то це також не відповідає дійсності, оскільки передвиборча кампанія не склала навіть 1/10 суми позову і всі витрати є у відкритому доступу. Факт припинення спілкування з моменту позики грошей також не відповідає дійсності, оскільки наявні роздруківки спілкування з електронної пошти. Вона не заперечує щодо почеркознавчої експертизи, оскільки саме експертиза може встановити стан у якому була написана розписка.

22.09.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача ОСОБА_1 , в яких зазначено, що з ОСОБА_2 він познайомився 1 січня 2014 року на Новий рік у ОСОБА_7 , з того часу вони спілкувалися як хороші друзі, часто бачилися як в Україні так і за кордоном. З 2014 року, після Революції Гідності відповідач почала все частіше скаржитись на проблеми в сім`ї, фінансові проблеми, невдалі стосунки з колишнім чоловіком, який залишив її з маленькою диною та боргами. Він був знайомив із сином ОСОБА_2 , тому жалів відповідача та її сина, оскільки теж жив без батька і пам`ятає як важко йому було в той момент. Весною 2018 року відповідач повідомила його, що має намір інвестувати кошти в один проект, на що потрібно немалі кошти, яких в неї немає, при цьому не розказала деталей цього проекту. Вона переконала його в «безпрограшному варіанті» цього проекту і сказала, що в неї є нерухомість, яку вона планує продати, і попросила позичити їй гроші на короткий термін до 01.09.2018, оскільки в неї вже є покупець на дану нерухомість. Він знав, що відповідач має юридичну освіту та розуміє правові наслідки своїх дій, тому довірився її юридичній грамотності, але попросив написати розписку про отримання коштів, на що відповідач погодилася. Після спливу терміну позики, а саме після 01.09.2018 він звернувся до ОСОБА_2 з проханням повернути йому борг, на що отримав відповідь: «проект вигорів, я не маю таких коштів». Через деякий час він дізнався, що ОСОБА_2 балотується в Народні депутати України від Української партії по одномандатному округу №126. Після цього він особисто приїхав в м. Стрий, щоб зустрітися з ОСОБА_2 , однак вона надалі «годувала» його обіцянками, що вона працює над тим, щоб повернути йому борг, а після того як програла вибори, взагалі зникла. Тоді він остаточно зрозумів, що його ввели в оману та використали в своїх корисливих цілях.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав поовні вимоги в повному обсязі і дав пояснення про те, що відповідач ОСОБА_2 , без жодного тиску, отримавши грошові кошти написала розписку. Він познайомився з відповідачем в 2014-2015 р.р., вони доволі часто переписувалися, їздили разом відпочивати, відповідач була у нього не раз в гостях. У них склалися близькі дружні відносини. На початку 2018 року вони спілкувалися з приводу різних проектів, відповідач мала намір покращити своє фінансове становище, мала намір виїхати на постійне проживання за кордон. Весною 2018 року відповідач повідомила його про намір інвестувати кошти у відповідний проект і попросила його про позику коштів. При цьому відповідач не деталізувала, що це за проект. Спочатку відповідач попросила у нього в позику 7000 євро на адміністративні затрати, згодом повідомила, що цих коштів замало і попросила в позику ще 100000 євро. Для цього вона приїхала до нього в Угорщину. Він погодився надати їй в позику кошти, але попросив надати при цьому йому гарантії повернення коштів. На це відповідач повідомила, що має у власності нерухомість, яку має намір відчужити, і вже навіть знайшла на неї покупця. Він їй повністю довіряв, оскільки в неї була юридична освіта і у них були дружні відносини. Відповідач мала повернути йому кошти до 01.09.2018, однак не повернула, він їй телефонував, вона просила трішки зачекати. Йому не було відомо про те, що відповідач бере участь у виборах до Верховної Ради, однак коли вибори минули, відповідач зникла. Крім цього повідомив, що з 1998 року він проживає за кордоном, усі кошти у нього були задекларовані. У нього є своя компанія, яка займається інвестиційними проектами, він також співпрацює з іншими компаніями. В 2012 році ним зареєстровано Угорсько-Українське товариство по розвитку бізнесу в Україні. Він передавав кошти відповідачу в Угорщині, за місцем свого проживання. Він передав їй кошти особисто в руки і відповідач написала розписку. Це були купюри по 500 євро в пачках. Він надав їй позику як фізична особа. Відповідач мала з собою валізу і рюкзак. Відповідач повинна була їхати потягом додому.

Представник позивача адвокат Вальчук М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у процесуальних документах.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повні вимоги заперечила в повному обсязі та вказала на те, що вони з позивачем познайомилися 01.01.2015, перебували у дружніх відносинах, вона часто їздила до нього в гості в Угорщину. Обставини з приводу інвестицій, проектів, на які вказує позивач, їй не відомі. Вона дійсно мала намір покращити своє фінансове становище. Їй запропонували роботу в ЄС, вона складала тести, їздила до ОСОБА_8 , Чехії. Вона повинна була оплатити навчання та річну страховку. Один з її знайомих ОСОБА_9 допоміг їй в цьому. При цьому він запропонував допомогти іншим особам, які мають намір виїхати за кордон. Вона розповіла про це позивачу і познайомила їх між собою. Вони зібрали групу людей, які мали намір виїхати за кордон. Потім вона збиралася з сином на співбесіду до Австрії. 18.06.2018 вона з сином, позивач та ще декілька осіб, які бажали виїхати за кордон поїхали до ОСОБА_10 , але з`ясувалося, що він шахрай і жодної співбесіди не було. Позивач почав звинувачувати її, оскільки ОСОБА_9 був її знайомим, вона була в шоці, оскільки сама передала ОСОБА_11 15000 доларів США. Після цього позивач приїхав до неї у м. Стрий, вони думали як знайти ОСОБА_10 , жодних коштів позивач їй у позику не передавав, на розписці дійсно її почерк, але вона не пригадує, що писала таку розписку. Позивач їй погрожував і вона під тиском написала цю розписку. Вона сумнівається в тому, що розписка написана нею, тому і звернулася до Франківського районного суду м. Львова з відповідним позовом. З приводу вчинення відносно неї насильницьких дій позивачем, в правоохоронні органи вона не зверталася. Вказала, що вся ця ситуація для неї не реальна, вона на той час втратила роботу, ніде не працювала. При цьому просить врахувати розмір позики, відсутність свідків та нотаріальної реєстрації договору і в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача адвокат Андрейків Ю.Я. свою позицію з приводу позову не висловив, оскільки безпричинно покинув судове засідання 19.10.2022, і в подальшому в наступні судові засідання, з причин, невідомих суду, не з`явився.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики надійшла до суду 02.09.2021, що підтверджується штампом суду від 02.09.2021 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021 була розподілена судді Бучківській В.Л. (а.с.2-11).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2021 позовну заяву було залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.12-13).

28.09.2021 на адресу суду представником позивача адвокатом Вальчук М.М. подано заяву про усунення недоліків повної заяви та уточнену позовну заяву (а.с.17-23).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

25.10.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.35-37, 45-47).

У підготовче судове засідання, яке було призначено на 26.10.2021, з`вилася представник позивача адвокат Вальчук М.М., яка повідомила суду про те, що відзив на позовну заяву вона не отримувала, відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чиною повідомленою про час і місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила (а.с.38-40).

19.11.2021 відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 25.11.2021 (а.с.44).

Підготовче судове засідання, яке було призначено на 25.11.2021 не відулося, у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у іншому судовому процесі (а.с.51).

01.12.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, складена представником позивача адвокатом Вальчук М.М. (а.с.55-57).

В підготовче судове засідання, яке було призначено на 20.12.2021 з`явилася відповідач ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Вальчук М.М. подала заяву про відкладення розгляду справи (а.с.65,68).

28.01.2022 на адресу суду відповідачем ОСОБА_2 подано письмові заперечення (а.с.76-79).

В підготовче судове засідання, яке було призначено на 28.01.2022 з`явилися представник позивача адвокат Вальчук М.М. та відповідач ОСОБА_2 , представник позивача повідомила суд про те, що не отримувала письмових заперечень відповідача (а.с.85-86).

07.02.2022 відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та клопотання про визнання обов`язковою явки позивача в судове засідання (а.с.92-93).

24.02.2022 представником позивача адвокатом Вальчук М.М. подано заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи.

В підготовче судове зсідання, яке було призначено на 28.02.2022 сторони не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили (а.с.103).

24.03.2022 відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, призначеного на 24.03.2022 (а.с.110).

Підготовче судове засідання, яке було призначено на 05.05.2022 відкладено за клопотанням сторін (а.с.117).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2022 відмовлено відповідачу ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої та судової психологічної експертиз у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с.125-127).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2022 справу призначено до судового розгляду (а.с.128).

Судове засідання, яке було призначено на 29.06.2022 відкладено за клопотанням сторін (а.с.136-138).

18.07.2022 на адресу суду представником відповідача адвокатом Андрейків Ю.Я. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи і відкладення судового засідання, призначеного на 18.07.2022 (а.с.146-148).

Судове засідання, яке було призначено на 18.07.2022, відкладено за заявою представника відповідача адвоката Андрейківа Ю.Я., відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, жодної заяви на адресу суду не подала (а.с.153).

Листом №14053 від 25.07.2022 повідомлено відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката Андрейківа Ю.Я. про те, що через систематичну неявку відповідача в судові засідання, розгляд справи неодноразово відкладався. 18.07.2022 на адресу суду надійшла заява адвоката Андрейківа Ю.Я. про відкладення розгляду справи, до якої долучено договір про надання правової допомоги від 18.07.2022. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з невідомих для суду причин не з`явилася. Суд звернув увагу сторони відповідача на недопустимість зловживання процесуальними правами та повідомив, що зважаючи на встановлені ЦПК України строки розгляду справ вказаної категорії, в Стрийському міськрайонному суді Львівської області (головуючий суддя Бучківська В.Л.) розглядаються справи усіх категорій, в тому числі і за допомогою відеоконференцзв`язку і вказав, що наступне судове засідання у справі призначено на 11.00 год. 22 вересня 2022 року, у випадку неявки відповідача та її представника в судове засідання, без поважних причин, таке буде проведено за їхньої відсутності (а.с.153).

21.09.2022 на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи, в порядку цивільного судочинства (а.с.160).

В судове засідання, яке було призначено на 22.09.2022 з`явилися позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вальчук М.М., відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Андрейків Ю.Я. не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про час і місце розгляду справи. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2022 відмовлено відповідачу ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (а.с.164-166, 171-173).

22.09.2022 на адресу суду позивачем ОСОБА_1 подано письмові пояснення у справі (а.с.169-170).

Листом №17806 від 27.09.2022 повідомлено відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката Андрейківа Ю.Я. про те, що через систематичну неявку відповідача та її представника в судові засідання, розгляд справи неодноразово відкладався. Суд звернув увагу сторони відповідача на недопустимість зловживання процесуальними правами та повідомив, що зважаючи на встановлені ЦПК України строки розгляду справ вказаної категорії, в Стрийському міськрайонному суді Львівської області (головуючий суддя Бучківська В.Л.) розглядаються справи усіх категорій, в тому числі і за допомогою відеоконференцзв`язку і вказав, що наступне судове засідання у справі призначено на 16.00 год. 19 жовтня 2022 року, у випадку неявки відповідача та її представника в судове засідання, без поважних причин, таке буде проведено за їхньої відсутності (а.с.180).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.10.2022, за заявою відповідача ОСОБА_2 від 19.10.2022 ухвалено проводити судове засідання, яке призначено на 19.10.2022 за участю відповідача в режимі відео конференції (а.с.183-184).

Згідно журналу судового засідання від 19.10.2022, в судове засідання з`явилися сторони та їхні представники, адвокат Андрейків Ю.Я., не подаючи жодної заяви про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, взяв участь в судовому засіданні разом з відповідачем ОСОБА_2 за допомогою її власних технічних засобів. О 17:31 год. судом визнано зловживання процесуальними правами клопотання представника відповідача Андрейківа Ю.Я. про надання перерви в судовому засіданні для підготовки клопотання про зупинення провадження в справі, оскільки таке клопотання зі сторони відповідача було вже вирішено судом у попередньому судовому засіданні та встановлено факт необізнаності представника з матеріалами справи. О 17:32 год. судом визнано зловживання процесуальними правами поведінку представника відповідача ОСОБА_12 , який цинічно та зухвало не підкорявся розпорядженням головуючого, дозволив собі висловити припущення, щодо неправомірних з його точки зору дій судді, на чисельні зауваження суду не реагував, продовжуючи протиправну поведінку, і така визнана судом несумісною з положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики. О 17:52 год., відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Андейків Ю.Я., безпричинно покинули судове засідання (а.с.185-193).

19.10.2022 телефонограмою суд повідомив відповідача ОСОБА_2 про судове засідання на 16.30 год. 20.10.2022, відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася прибути до зали суду та повідомити свого представника про вказане судове засідання (а.с.194).

В судове засідання, яке було призначено на 20.10.2022 з`явилися позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вальчук М.М., відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Андрейків Ю.Я. не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про час і місце розгляду справи. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2022 визнано неявку відповідача та її представника зловживанням процесуальними правами, спрямовану на навмисне затягування розгляду справи (а.с.195-196).

Листами №19395, №19396 від 21.10.2022 повідомлено відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката Андрейківа Ю.Я. про те, що через неявку відповідача та її представника в судове засідання, розгляд справи відкладено. Суд звернув увагу сторони відповідача на недопустимість зловживання процесуальними правами та повідомив, що зважаючи на встановлені ЦПК України строки розгляду справ вказаної категорії, в Стрийському міськрайонному суді Львівської області (головуючий суддя Бучківська В.Л.) розглядаються справи усіх категорій, в тому числі і за допомогою відеоконференцзв`язку і вказав, що наступне судове засідання у справі призначено на 11.00 год. 23 листопада 2022 року, у випадку неявки відповідача та її представника в судове засідання, без поважних причин, таке буде проведено за їхньої відсутності (а.с.198-199).

22.11.2022 відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про відвід судді (а.с.203).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2022 визнано, що звернення ОСОБА_2 із заявою про відвід судді є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про відвід судді. Застосовано до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4786 грн. (чотири тисячі сімсот вісімдесят шість гривень).

Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, представників сторін, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, з наступних підстав.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Як вбачається з копії відповіді Державної прикордонної служби України, згідно інформації, що зберігається в базі даних про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями окремих районів Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 01.06.2018 по 20.06.2018 гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перетинала кордон 04.06.2018 через пункт пропуску Шегині (виїзд), 05.06.2018 через пункт пропуску Мостиська (в`їзд), 16.06.2018 через пункт пропуску Шегині (виїзд), 19.06.2018 через пункт пропуску Лужанка (в`їзд) /а.с. 48/.

Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №5216 від 16.11.2021, за результатами проведення судово-технічної експертизи, рукописні записи текстової частини розписки, датованої 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_2 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) від 19.06.2018, виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки, спорядженої спеціальною пастою. У розписці від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_2 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) жодних змін до написання рукописних записів шляхом підчисток, травлення, змивання, дописок, дорисовок та виправлень не проводилось. Бланк аркуша у клітинку з блокнота, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виготовлено за допомогою технології офсетного друку. Аркуш, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_2 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро), відділено з блоку блокнота, скріпленого вертикальним пружинним елементом шляхом механічного відривання /а.с. 59-62/.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 від 19.06.2018, остання посвідчила даною розпискою факт отримання коштів від ОСОБА_1 на суму 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) і зобов`язалась повернути вказану суму до 01.09.2018 /а.с. 75/.

Як вбачається з копії відповіді Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 11.02.2022 №В-12/Пз/47/04/22, на адвокатський запит адвоката М. Вальчук, згідно бази даних ІТС ІПНП «Єдиний облік» станом на 07.02.2022 в Стрийський РУП ГУНП у Львівській області заяви та повідомлення по факту вчинення фізичного чи психологічного насильства (тиску) з боку громадянина ОСОБА_1 відносно громадянки ОСОБА_2 , 1984 р.н., не поступали /а.с. 124/.

Як вбачається із копії адвокатського запиту адвоката М. Вальчук від 01.09.2022, остання зверталася в Державну прикордонну службу України про надання інформації коли громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.01.2022 по даний час перетинав кордон України з будь-якими іншими країнами /а.с. 167 зворот/.

Як вбачається з копії відповіді Державної прикордонної служби на адвокатський запит №20 від 01.09.2022, згідно інформації, що зберігається в базі даних про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями гр. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетинав кордон 18.01.2022 через пункт пропуску Лужанка (в`їзд), 18.01.2022 через пункт пропуску Лужанка (виїзд), 04.02.2022 через пункт пропуску Лужанка (в`їзд), 06.02.2022 через пункт пропуску Лужанка (виїзд), 11.02.2022 через пункт пропуску Лужанка (в`їзд), 13.02.2022 через пункт пропуску Лужанка (виїзд) /а.с. 168/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересняте, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Суд звертає увагу, що нормами права не передбачено, що поясненнями сторони та показами свідка може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (висновок ВС у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18)).

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності їх визнання.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 звзначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку

В судовому засіданні, на підставі дослідженого оригіналу розписки ОСОБА_2 від 19.06.2018, вбачається, що ОСОБА_2 посвідчила даною розпискою факт отримання коштів від ОСОБА_1 на суму 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) і зобов`язалась повернути вказану суму до 01.09.2018.

Таким чином, складена власноруч ОСОБА_2 розписка на суму 107 000 Євро (сто сім тисяч євро), оригінал якої досліджено в судовому засіданні підтверджує як факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у вказаному розмірі в борг та обов`язок їх повернути, так і факт неповернення вказаних грошових коштів, у строк зазначений в розписці, оскільки оригінал вказаної розписки зберігається у позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому суд виходить з того, що сторони в належній письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов щодо передання ОСОБА_1 спірних коштів ОСОБА_2 саме на умовах терміновості та зворотності; складена нею розписка від 19.06.2018 є борговим документом, оскільки її зміст містить умови зобов`язального характеру для ОСОБА_2 в частині повернення ОСОБА_1 грошових коштів, вказаних у розписці, в строк, зазначений в ній.

При цьому суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено обов`язок нотаріального посвідчення такого договору, як і укладення його в присутності свідків, на підставі чого доводи відповідача про це, суд визнає необгрунтованими.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 зазначив, що факт отримання коштів у борг за договором позики підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми від позичальника до позикодавця саме за таким договором.

Суд вважає, що зміст розписки підтверджує, що між сторонами виникли відносини з договору позики.

З наведеного вище вбачається, що між сторонами існують боргові зобов`язання на загальну суму 107 000 євро, наведена обставина відповідачем не спростована.

Законодавець як одну із засад (принципів) цивільного судочинства визначає змагальність сторін, що зумовлює обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

Отже, суд зобов`язаний забезпечити дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, оскільки протилежне матиме наслідком порушення гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В процесуальних документах, адресованих суду, відповідач ОСОБА_2 визнала факт написання нею розписки, зокрема в запереченні на відповідь на відзив та в клопотанні про призначення експертизи. Окрім цього відповідач ОСОБА_2 , надаючи пояснення в судовому засіданні вказала, що можливо і писала розписку, точно не пригадує вказаного факту, оскільки перебувала в стресовому стані.

Під час розгляду цієї справи, сторона відповідача не надала належних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 не отримувала коштів, вказаних у розписці і таку не складала та не підписувала.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

При цьому суд зауважує, що показаннями сторони та показами свідків не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-16630св19).

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц (провадження № 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Суд вважає, що в даному випадку наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, оскільки згідно долученої представником позивача розписки про отримання ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму боргу 107 000 євро свідчить про факт невиконання ОСОБА_2 взятих на себе боргових зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року № 6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Таким чином, за розпискою від 19.06.2018 до стягнення належить основна сума заборгованості, 3% річних.

Розрахунок 3% річних проводиться згідно офіційного курсу НБУ на час пред`явлення позову.

Оскільки Відповідач свої зобов`язання за розпискою не виконала та суму позики у встановлені терміни не повернула, у Відповідача виникла перед Позивачем заборгованість в розмірі 107000,00 євро.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Вказане підтверджує що вимоги, викладені у позовній заяві щодо стягнення основної суми боргу в іноземній валюті в розмірі: 107000 євро згідно з розпискою від 19.06.2018 відповідають вимогам чинного законодавства та судовій практиці.

Щодо стягнення 3% річних, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Наведене повністю відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц. Згідно з розпискою від 19.06.2018 Відповідач зобов`язувалася повернути кошти до 01.09.2018.

З урахуванням наведеного, згідно з розпискою від 19.06.2018, Відповідач зобов`язана сплатити компенсацію - 3% річних в розмірі 303 441 (триста три тисячі чотириста сорок одна) грн. 30 коп.

Моральна шкода.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Частиною першою статті 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики.

Факт отримання відповідачем грошових коштів у позику в розмірі 107 000 євро підтверджується розпискою від 19.06.2018. Відповідач не довела, що підпис на цій розписці виконаний не нею.

Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконала, у встановлений договором строк грошові кошти позивачу не повернула, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення цих коштів з відповідача, а також 3% річних, розмір яких відповідачем не спростований.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, положення ст. 1167 ЦК України містять загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, складовими елементами яких є: шкода, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди.

Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

З урахуванням зазначених норм права, суд вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 /п`ять тисяч/ грн. моральної шкоди, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості.

Спростування доводів сторони відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що знайома з позивачем з 2015 року та між ними зажди були довірливі дружні відносини. Вона неодноразово гостювала у позивача в Угорщині як сама, так і з сином, оскільки позивач є громадянином цієї держави. З 2018 року спілкування між ними стало рідше, оскільки вони стали жертвами шахрайства. Інформація зазначена в позовній заяві про передачу їй позивачем 107 000 Євро не відповідає дійсності. 19 червня 2018 вона разом із малолітнім сином поверталася із міста Зальцбург (Автрія) де перебували з 17 червня. Саме в цей день 19 червня на автомобілі міжнародної платформи пошуку автомобільних попутників BlaBlaCar вона з сином перетнула кордон на пункті пропуску Лужанка-Берегшурань, поїздка розпочалась приблизно о 13:00 год. і закінчилась пізно ввечері. Перевезення такої суми коштів, яку вказує позивач, через кордон не можливо здійснити без декларування. Вказана сума не відповідає її матеріальним можливостям, вона не має приватної власності, цінного майна, яке б могло свідчити про фінансову спроможність освоїти такі кошти чи повернути їх. Дана позовна заява базується на розписці, почерк якої схожий із її почерком, проте в неї не було підстав брати кошти у позивача та писати розписку такого змісту.

В судовому засіданні, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, що між сторонами виникли інші правовідносини, зокрема ті, на які вказує відповідач, навпаки із змісту наданої розписки та доказів, поданих стороною позивача вбачається, що між сторонами виникли правовідносини саме із договору позики.

Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №5216 від 16.11.2021, за результатами проведення судово-технічної експертизи, рукописні записи текстової частини розписки, датованої 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_2 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) від 19.06.2018, виконані рукописним способом за допомогою кулькової ручки, спорядженої спеціальною пастою. У розписці від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_2 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро) жодних змін до написання рукописних записів шляхом підчисток, травлення, змивання, дописок, дорисовок та виправлень не проводилось. Бланк аркуша у клітинку з блокнота, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виготовлено за допомогою технології офсетного друку. Аркуш, на якому виконано текст розписки від 19.06.2018, складеної від імені ОСОБА_2 щодо отримання коштів у сумі 107 000 Євро (сто сім тисяч євро), відділено з блоку блокнота, скріпленого вертикальним пружинним елементом шляхом механічного відривання

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 нього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Проведення судової експертизи також повинно відповідати положенням спеціального законодавства, а саме, Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5.

Аналіз чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 106 ЦПК України свідчить про те, що для визнання судом наданого учасником справи висновку експерта - проведення експертизи та складання висновку експерта за результатами проведення експертизи повинно відповідати законодавству України про проведення судових експертиз.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційннй рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду у справі №475/793/17 від 25 травня 2020 року: «Доводи скарги про те, що судами безпідставно не взято до уваги доказ, який підтверджує факт неотримання коштів, а саме висновок експертного дослідження від 31 жовтня 2017 року № 04/10-17 (психологічне експертне дослідження з використанням комп`ютерного поліграфа) не заслуговують на увагу з огляду на таке. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Суди попередніх інстанцій правильно не взяли до уваги висновок експертного дослідження від 31 жовтня 2017 року № 04/10-17 з посиланням на те, що вказане дослідження не відповідає вимогам закон,. оскільки експерт, який його проводив, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також експерт не входить до Реєстру судових експертів, не має свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, а тому зазначений документ не можна вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 76-80 ЦПК України»;

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду від 16 жовтня 2019 року у справі №727/6486/17,: «З такими висновками колегія суддів погоджується та вважає, що суди попередніх інстанцій повно дослідили усі обставини справи, встановили справжню правову природу відносин між сторонами, засвідченими розпискою, та дійшли обґрунтованих висновків про стягнення з відповідача коштів, оскільки зібрані у справі докази в їх сукупності підтверджують укладення договору позики. При цьому особою не доведено відсутність боргових зобов`язань та протиправність дій невідомих осіб щодо викрадення посилки, а наявний у матеріалах справи висновок за результатами проведення психофізіологічного опитування із застосуванням комп`ютерного поліграфа від 20 червня 2017 року не є належним та достатнім доказом на підтвердження доводів касаційної скарги. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій є правильними, а доводи касаційної скарги не спростовують наявність між сторонами боргових зобов`язань за договором позики».

Суд зауважує, що впродовж судового розгляду відповідач змінювала свою позицію щодо написання розписки, у первинних документах вказувала, що такої розписки не писала, в подальшому у інших документах стверджувала, що розписку писала під тиском, наведене підтверджується, зокрема, як запереченням на відповідь на відзив, так і клопотанням відповідача про призначення експертизи, в якому відповідач вказала, як і безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду справи, що позивач змусив її написати розписку під тиском, і таку розписку вона писала.

Суд вважає постійну зміну відповідачем своїх пояснень, такою, що спрямована на уникнення від виконання зобов`язання, передбаченого договором позики.

Зокрема, не впливають на висновки суду пояснення відповідача про те, що вона реально не могла перевезти ці кошти з-за кордону і у позивача не могло бути в наявності таких грошових коштів. На переконання суду, розписка, написана власноручно відповідачем підтверджує зворотнє, і такі доводи відповідача суд розцінює як бажання уникнути виконання зобов`язань, передбачених законом. Крім цього, до повноважень суду під час розгляду справи не належить з`ясування питання наявності у позивача вказаних коштів, а також питання про те, чи декларував їх позивач згідно закону. Закон такого обов`язку на позивача не покладає.

Досліджуючи боргову розписку, суд виявив її справжню правову природу і встановив, що між сторонами виник договір позики, і доводи позивача з приводу підстав та умова, за яких була написана розписка є для суду більш вірогідними, ніж пояснення відповідача, яка окрім пояснень жодних доказів суду не подала, незважаючи на те, що справа перебувала в провадженні суду понад рік.

Окрім цього, суд звертає увагу на фото відповідача, яке міститься в процесуальних документах, адресованих суду позивачем, на яких зображена відповідач, яка перераховує значну суму коштів, а також на зображення відповідача на агітаційних листівках про намір в подальшому обійняти посаду в органах державної влади, і вважає, що доводи позивача в цій частині є більш вірогідними, правдивими і обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак, інші доводи відповідача не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову не впливають.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 борг в сумі 107 000 (сто сім тисяч) євро /основна сума заборгованості/; 303 441 (триста три тисячі чотириста сорок одну) грн. 30 коп. /3% річних за прострочення повернення позики/; 5000 /п`ять тисяч/ грн. моральної шкоди.

Судові витрати.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 13620 (тринадцять тисяч шістсот двадцять) грн. та витрати за проведення судово-технічної експертизи в розмірі 15444 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 90 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 223, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 борг в сумі 107 000 (сто сім тисяч) євро /основна сума заборгованості/; 303 441 (триста три тисячі чотириста сорок одну) грн. 30 коп. /3% річних за прострочення повернення позики/; 5000 /п`ять тисяч/ грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 13620 (тринадцять тисяч шістсот двадцять) грн. та витрати за проведення судово-технічної експертизи в розмірі 15444 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 90 коп.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_2

Представник позивача: адвокат Вальчук Мирослава Миколаївна, місцезнаходження: Тернопільська обл., м. Ланівці, вул. Вільхова,32;

Відповідач: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача: адвокат Андрейків Юрій Ярославович, місцезнаходження: 82400, м. Стрий, вул. Б.Хмельницького,64, кв.73

Головуючий суддя В.Л.Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 05.12.2022