КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8549/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути матеріальні збитки у розмірі 16 6973 грн. 55 коп., витрати на правову допомогу у сумі 20000 грн. та судовий збір у розмірі 1669 грн. 73 коп.

В обгрунтування позову зазначав, що 31.08.2019 року у м. Києві на перехресті вулиці

В.Васильківської та вул.Жилянської сталася ДТП за участю автомобіля «Mercedes-Benz Е500» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 та мопеда «Honda» без д.н.з. під керуванням водія ОСОБА_2 . Автомобіль «Mercedes-Benz Е500» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Обидва транспортні засоби зазнали пошкоджень.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за наслідками ДТП від 31.08.2019 року. Постановою Київського апеляційного суду від ,16.03.2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2020 року залишено без змін. Таким чином, своїми неправомірними, винними діями ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 матеріальних збитків у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу автомобіля «Mercedes-Benz Е500» 9державний номерний знак НОМЕР_1 ). Позивач зазначає, що загальна сума ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Е500» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) складає 333947 грн. 11 коп. Позивач, зазначаючи про наявність кримінальної справи 757/60016/19-к по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України, вказує, що незалежно від рішення яке буде прийнято, з відповідача слід стягнути 50% від суми завданих збитків, а саме, 166973 грн. 55 коп.

Заперечуючи проти позову, 08.10.2021 року представник відповідача подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необхідність встановлення частки вини відповідача, відсутність встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими ушкодженнями, а також вказує на некоректно встановлену суму збитків.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції зокрема було допущено грубі порушення наступних принципів судочинства, закріплених у Конституції України та ЦПК України:

- судом під час здійснення правосуддя допущено порушення вимог ст.89 ЦПК України в оцінки доказів;

- судом під час здійснення правосуддя допущено порушення вимог ст.82 ЦПК України і проігноровано преюдиційність постанови про адміністративне правопорушення;

- судом під час здійснення правосуддя допущено порушення вимог ст.19 Конституції України та поставлено позивачу в провину те, що не передбачено законодавством;

- суд під час розгляду справи та здійснення правосуддя в порушення вимог п.2 ч.2 ст.129 Конституції України діяв упереджено, без забезпечення рівності учасників судового процесу перед законом і судом;

- судом під час ухвалення оскаржуваного рішення проігноровано вимогу закону щодо всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів, їх достовірності, а також щодо аналізу взаємного зв`язку доказів у їх сукупності;

- суд прийняв рішення не дотримуючись принципу єдності судової практики.

- вказуючи на передчасність звернення з даним позовом до суду до вирішення справи №757/60016/19-к суд фактично самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків без врахування наслідків спливу позовної давності у вересні 2022 року.

Наголошує, що на момент ДТП ОСОБА_2 :

- не мав посвідчення водія відповідної категорії;

- керував незареєстрованим мопедом в органах внутрішніх справ;

- не мав полісу обов`язкового страхування;

- допустив порушення ПДР, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Таким чином, вважає, що відповідальною за відшкодування завданих збитків особою є саме ОСОБА_2 .

Зазначає, що покладання на ОСОБА_2 обов`язку зі сплати збитків не призводить до суперечності мету інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки деліктні відносини в даному випадку не поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На це суд уваги не звернув, що призвело до помилкових висновків.

Також вказує, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок ДТП у зв`язку з пошкодженням його автомобіля «Mercedes-Benz Е500» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та проведеними ремонтними роботами становить 333 947 грн. 11 коп.

Безпідставно та помилково у своєму рішенні суд послався на недоведеність конкретної грошової суми, яка має бути стягнута, через відсутність в додатках до позовної заяви експертних висновків.

Більше того, суд вказав на неіснуючий вид експертного дослідження, а саме: на дослідження причинно-наслідкового зв`язку між виконаними роботами та завданими збитками.

Тобто, суд вказав на недоведеність вимог позивача, виходячи з ненадання останнім експертного дослідження, предметом якого, на думку суду, мав бути причинно-наслідковий зв`язок між виконаними роботами та завданими збитками. Таке власне тлумачення закону не можна вважати добросовісним.

При цьому, стороною відповідача не заявлялися перед судом клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, як не було надано стороною відповідача і жодних доказів меншої вартості завданих ОСОБА_1 збитків.

Тобто, у разі дотримання принципу змагальності сторін суд мав би врахувати ненадання з боку відповідача жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо правильності виконаних ремонтних робіт.

Вважає, що наведене є грубим порушенням вимог п.2 ч.2 ст.129 Конституції України, суд діяв упереджено, без забезпечення рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Пред`являючи позов в частині 50% збитків, позивач виходив з того, що на момент подання даного цивільного позову вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП від 31.08.2019 року не встановлено, а вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП від 31.08.2019 року доведена у судовому порядку.

Тому незалежно від рішення, яке буде прийнято Печерським судом по кримінальній справі №757/60016/19-к, позивач ОСОБА_1 наділений правом вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування останнім до 50% (п`ятдесяти відсотків) від розміру збитків, яких було завдано ОСОБА_1 винними діями ОСОБА_2 , оскільки обом учасникам ДТП було інкриміновано порушення одного й того самого пункту ПДР - п.8.7.3 ПДР України, який визначає правила проїзду світофорних об`єктів.

Тобто, обом водіям інкриміновано порушення одного й того самого пункту ПДР і при цьому вина ОСОБА_1 не встановлена, а вина ОСОБА_2 доведена у судовому порядку.

Відтак, вважає, що доводи позивача про те, що незалежно від рішення, яке буде прийнято Печерським судом по кримінальній справі № 757/60016/19-к, позивач ОСОБА_1 наділений правом вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування останнім до 50% (п`ятдесяти відсотків) від розміру збитків відповідають загальним засадам цивільного судовичнства як в з точки зору справедливості, так і з точки зору добросовісності та розумності.

Крім того, суд не врахував вимоги п.6 ст.82 ЦПК України, відповідно до яких постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що вимога про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП є передчасною, оскільки, зважаючи на вищенаведений принцип, встановити ступінь вини кожного з учасників руху можливо лише після ухвалення рішення у справі №757/60016/19-к, відповідно до якого вина ОСОБА_1 , або її відсутність буде встановлена у судовому порядку.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За ст.21 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, що 31 серпня 2019 року о 17:00 год. ОСОБА_2 , керуючи мопедом «Honda Tact» без номерного знака в місті Києві, виїхавши на перехрестя вулиць Васильківська та Жилянська, в момент переключення червоного та жовтого сигналів світлофора, що забороняють рух, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Е500» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив п.8.7.3 (є) ПДР України.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за наслідками ДТП, яке сталася 31 серпня 2019 року.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року, зокрема, встановлено, що відповідно до копії висновку експерта від 16.10.2019 року

№12-1/2204, з технічної точки зору, причиною виникнення даної ДТП є невідповідності дій водія автомобіля «Mercedes-Benz Е500» ОСОБА_1 вимогам п.8.7.3 (е), 8.10 ПДР України та невідповідності дій водія мопеду «Honda Tact» ОСОБА_2 вимогам п. 8.7.3 (є) ПДР України.

За ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року у справі з унікальним №757/60016/19-к призначено у кримінальному провадженні

№0003745 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, відкрито підготовче судове засідання.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Таким чином, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Зважаючи на вищенаведений принцип позивач просив стягнути 50% від вартості проведених робіт, тобто 166 973 грн 55 коп.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, є передчасною, оскільки, зважаючи на вищенаведений принцип, встановити ступінь вини кожного з учасників руху можливо лише після ухвалення рішення у справі №757/60016/19-к, відповідно до якого вина ОСОБА_1 , або її відсутність буде встановлена у судовому порядку.

Також, вірно вважав, що відсутні підстави для зупинення провадження за вищезазначеної обставини у справі, оскільки існують підстави відмови у позові вже за наявних на момент розгляду справи обставин.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Позивач зазначав, що оскільки мопед «Honda Tact» у розумінні ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є транспортним засобом, то відсутній обов`язок МТСБУ щодо компенсації завданих ОСОБА_2 збитків.

Проте, суд першої інстанції вірно не погодився з таким твердженням позивача, з огляду на те, що кінцеве рішення щодо виплати компенсації приймає саме МТСБУ, на підставі аналізу кожної окремої заяви, як уповноважена особа, відтак зроблений позивачем висновок про те, що з даним позовом першочергово слід звертатися до ОСОБА_2 є передчасним. Позивач не здійснив необхідних заходів досудового врегулювання спору та не звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування збитків.

Відповідно до акту виконаних робіт №Т/-077071 від 05.02.2020 року позивачем сплачено 333947 грн. 11 коп. вартості послуг з ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Е500» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) (а.с.17).

Проте, як вірно зазначено судом, позивачем не долучено жодних експертних висновків, щодо причинно-наслідкового зв`язку між виконаними ремонтними роботами та завданими саме у вищезазначеному ДТП збитками. За таких обставин конкретна грошова сума, що підлягає до стягнення, не є доведеною, а відтак - відсутні підстави для стягнення коштів.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: