ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1870/20 Номер провадження 22-ц/814/63/22Головуючий у 1-й інстанції Назарьова Л. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бибика Володимира Анатолійовича на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року, ухвалене суддею Назарьовою Л.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом до Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

На момент смерті ОСОБА_2 постійно проживав із ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 , яка була особою з інвалідністю та перебувала на утриманні ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,65 га, розташовану на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, яке належало ОСОБА_2 та яке прийняла у спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв ОСОБА_1 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) йому відмовлено.

Факт належності ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) підтверджується договором оренди земельної ділянки, яка перебуває в оренді у СТОВ «Україна».

З наведених вище підстав ОСОБА_1 прохав суд визнати за ним, у порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку (пай) площею 4,47 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій представник позивача, адвокат Бибик В. А. зазначив, що ОСОБА_3 фактично вступила у володіння майном після ОСОБА_2 , однак документи, які підтверджують право спадкодавця на земельну частку (пай) відсутні.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 прохає суд встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , належало право на земельну частку (пай) площею 4,47 кадастрових гектари, яка перебуває у користуванні СТОВ «Україна» на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Ухвалою місцевого суду від 09 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 січня 2021 року до участі в справі як правонаступника Бутенківської сільської ради залучено Білицьку селищну раду Кобеляцького району Полтавської області.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Бибик В.А., посилаючись на помилковість висновків суду та неправильну оцінку доказів, прохає скасувати рішення місцевого суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач, обґрунтовуючи вимоги, зазначав, що підставою для звернення з позовом є відмова нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав. Зокрема, у постанові нотаріуса від 13.08.2020 р. підставою відмови нотаріуса зазначено неподання документу, який підтверджує право власності на земельну частку (пай) пл. 4,65 га, яка перебуває у користуванні СТОВ «Україна», і розташована на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району.

В частині перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 нотаріусом визнається вказаний факт. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 як така, що перебувала на його утриманні, але не оформила спадкових прав у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право власності на спірну земельну ділянку. Оскільки нотаріус визнає факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 , то додаткового встановлення вказаного факту не потрібно в судовому порядку, оскільки його ніхто не заперечує. Тобто виникнення права на спадкування не залежить від визнання вказаного факту в судовому порядку. Постанова нотаріуса від 13.08.2020 р. є чинною та не оскаржувалась.

Крім цього, в постанові зазначено, що після померлого ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася, тому позивач і не заявляв клопотання про її витребування. При цьому, суд першої інстанції не був обмежений у праві витребувати спадкову справу в разі виникнення сумнівів з цього приводу.

Вважає, що місцевий суд надав неправильну оцінку договору оренди, укладеному ОСОБА_2 з ТОВ «Україна» від 07.04.2000 року, який доводить той факт, що спірна земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_2 .

Не заперечує, що спадкодавець не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) та не був включений до додатку до Державного акту на право колективної власності на землю.

Інформація щодо осіб, які перебували в членах сільськогосопдарського підприємства «Україна» не збереглися, у зв`язку з чим відсутні докази перебування ОСОБА_2 у членах СП «Україна».

Вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилися інші письмові докази щодо перебування ОСОБА_2 в членах колективу, а саме Додаток до протоколу зборів власників земельних ділянок на території Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району, які не були присутні, де під № 330 зазначений ОСОБА_2 , та під № 440 в списку членів зазначений ОСОБА_2 , а також Протокол зборів співвласників земельних часток (паїв) в межах СТОВ «Україна» на території Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, на зборах присутні 350 власників паїв, із загальної кількості 394 власників паїв за участі голови СТОВ «Україна» ОСОБА_4 . При цьому, спадкодавець ОСОБА_2 був включений до вказаного списку, хоча і не був присутній на зборах у зв`язку зі смертю.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від адвоката Бибика В.А., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Отже, неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, що відповідає приписам ст. 372 ЦПК України.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (том 1 а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все його майно.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_3 , як особа, яка перебувала на його утриманні.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано довідку № 02-27/887 від 20 липня 2020 року, видану виконавчим комітетом Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, зі змісту якої вбачається, що згідно погосподарського обліку Дрижиногреблянської сільської ради за 1996-2000 рік, головою господарства за адресою: АДРЕСА_1 за 1996-2000 рік була ОСОБА_3 . Членом господарства як співмешканець був ОСОБА_2 , 1930 р.н. Після смерті ОСОБА_2 в управління спадковим майном вступила ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_3 була інвалідом дитинства, вона перебувала на утриманні у ОСОБА_2 . З пояснень сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 проживав спільно з ОСОБА_3 до дня своєї смерті (т.1 а.с.14).

Із наданих суду пенсійного посвідчення і довідки серії МСЕ № 006368 вбачається, що ОСОБА_3 , 1932 року народження, була особою з інвалідністю з дитинства (т. 1 а.с.21).

При вирішенні спору, суд першої інстанції послався на те, що позивач не довів належними і достатніми доказами перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 .

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , права на земельну частку (пай) площею 4,47 кадастрових гектари, яка перебуває у користуванні СТОВ «Україна» на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила, що постановою державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори від 13.08.2020 року за вих. № 651/02-31 (том 1 а.с. 12), відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Дрижиногреблянською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 03 грудня 2007 року і зареєстрованого в реєстрі № 85 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , на право на земельну частку пай, розміром 4,65 га, яка перебуває у СТОВ «Україна», розташовану на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, що належало померлому ОСОБА_2 , спадкоємицею якого за законом була ОСОБА_3 , яка спадщину прийняла, як особа, яка перебувала на утриманні у громадянина ОСОБА_2 , але не оформила своїх спадкових прав, - у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право власності на право на земельну частку пай розміром 4,65 га, яка перебуває в СТОВ «Україна», розташовану на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (т. 1 а.с. 12).

Отже, державним нотаріусом визнається факт перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 , що вбачається зі змісту вищевказаної постанови, а підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_3 є саме відсутність документа, який підтверджує право власності на право на земельну частку пай розміром 4,65 га, що перебуває в СТОВ «Україна», розташовану на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

З огляду на вищенаведене, посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» є безпідставними, а висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав відсутність доказів щодо перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 , прийняття спадщини після його смерті, та що вона є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків ОСОБА_2 , колегія суддів вважає помилковими.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в іншій частині, колегія суддів виходить з такого.

Згідно пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно зі статтею 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Суд першої інстанції правильно встановив, і це вбачається з матеріалів справи, що Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00026, на який посилається позивач, виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» 8 травня 1996 року (т. 1 а.с. 17-19).

Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян членів КСП «Україна», відомості про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 відсутні.

До списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» Кобеляцького району ОСОБА_2 не включений (т.1 а.с.42, 47-52).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 був членом КСП «Україна» на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю 8 травня 1996 року, та, відповідно, мав право на земельну частку (пай).

Наявність у виконавчого комітету Бутенківської сільської ради відомостей про те, що в обробітку СТОВ «Україна» перебуває невитребувана земельна частка (пай) площею 4,65 га, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.15), не підтверджує той факт, що ОСОБА_2 був членом КСП «Україна» та що в оренду передавалась саме земельна частка (пай), на яку останній мав право як член КСП.

Також не доводить вказаний факт і копія Договору оренди земельної ділянки від 7 квітня 2000 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Україна» терміном на 5 років (т. 1 а.с.16).

Крім цього, як правильно зауважив суд першої інстанції, у виконавчому комітеті містяться відомості про земельну частку (пай) 4,65 га. Тоді як в оренду згідно вказаного договору передана земельна ділянка площею 4,47 га.

При цьому, позивач ОСОБА_8 стверджує, що ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) в розмірі 4,65 умовні кадастрові гектари та в натурі земельна ділянка не виділялась.

Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, який виготовлений через чотири роки після смерті ОСОБА_2 , тане підтверджує, що ОСОБА_2 був членом КСП «Україна» та помилкового не включений до списку членів КСП, що мали право на земельну частку (пай).

Крім цього із проекту вбачається, що для його виготовлення додано список власників сертифікатів на право на земельну частку (пай), однак відомості про те, що ОСОБА_2 отримував сертифікат, відсутні.

Докази того, яким чином ОСОБА_2 був включений до списку громадянвласників паїв, розташованих на території Дрижиногреблянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, також не надані.

За повідомленням дирекції СТОВ «Україна», перебування ОСОБА_2 в членах сільськогосподарського підприємства «Україна» на момент отримання господарством державного акта на право колективної власності на землю підтвердити неможливо, в зв`язку з тим, що підтверджуючі цей факт документи протоколи зборів, не збереглись (т.1 а.с.131).

В матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 відомості про те, що останній був членом КСП «Україна» станом на 8 травня 1996 року відсутні (т.1 а.с. 180-228).

Враховуючи те, що позивачем не доведений той факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , належало право на земельну частку (пай) площею 4,47 кадастрових гектари, яка перебуває у користуванні ТОВ «Україна» на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області відповідно до договору оренди від 07 квітня 2000 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8 .

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у договорі оренди від 07.04.2000 року, власником земельної ділянки, яка перебуває в оренді у СТОВ "Україна", значиться ОСОБА_9 (орендодавець).

Тоді як позивач прохає суд встановити факт, що ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , належало право на земельну частку (пай) площею 4,47 кадастрових гектари, яка перебуває у користуванні СТОВ «Україна» на території Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області.

При цьому, належність вищевказаного договору оренди від 07.04.2000 р. саме ОСОБА_11 матеріали справи не містять.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції витребувано копію книги записів договорів оренди земельних часток (паїв) за 2000 рік, які перебувають в оренді у СТОВ «Україна», де міститься запис під № 393 щодо договору оренди земельних часток (паїв) від 07.04.2000 р., укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ "Україна".

19.01.2022 р. на запит апеляційного суду надійшов витяг з Книги записів договорів оренди земельних часток (паїв) за 2000 рік, які перебувають в оренді у СТОВ «Україна», де наявний запис щодо ОСОБА_2 під № 393 (том 2 а.с. 105-107).

Отже, матеріалами справи підтверджено той факт, що у СТОВ «Україна» перебуває в оренді земельна ділянка, розмір якої 4,47 га, та щодо якої між СТОВ «Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди від 07.04.2000 р.

Між тим, зазначене не підтверджує той факт, що ОСОБА_2 був членом КСП «Україна» та що в оренду СТОВ «Україна» передавалась саме земельна частка (пай), на яку останній мав право як член КСП.

З метою встановлення власника вказаної земельної ділянки, апеляційним судом направлено запит до СТОВ «Україна».

За інформацією, яка надійшла до апеляційного суду 01.02.2022 р., СТОВ «Україна» повідомило, що направити правовстановлюючі документи на ім`я ОСОБА_2 немає можливості у зв`язку з їх втратою (том 2 а.с. 120).

Оскільки в справі відсутні належні, допустимі, достовірні докази на підтвердження того, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди від 07.04.2000 р., дійсно належала ОСОБА_2 , як члену КСП «Україна», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_8 .

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишається колегією суддів без змін, проте з мотивів, викладених у цій постанові, щодо помилковості висновків стосовно відсутності доказів перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 , залишається апеляційним судом без змін, розподіл судових витрат не змінюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бибика Володимира Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін з мотивів, викладених в даній постанові суду апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18.04.2022 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Т.О.Кривчун

Л.І.Пилипчук