Провадження № 2/359/329/2022
Справа № 359/1759/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді Муранової-Лесів І.В..

при секретарі Івковій Д.Л.,Шляхетко Ю.В., Дранник Н.П., Степаненко А.О.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості та пені з виплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання , -

В С Т А Н О В И В:

02.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам в розмірі 36188,42 грн. заборгованості зі сплати додаткових витрат на дитину в розмірі 2753,02 грн., пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 36188,42 грн. (а.с.1-6)

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у Національному медичному університеті ім. О.О.Богомольця на медичному факультеті денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2024 року.

Також вказує, що після розірвання шлюбу син продовжує проживати з нею, у зв`язку з чим з відповідача на її користь підставі заочного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2019 стягнуто аліменти в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.11.2018 та до досягнення 23-х років, з яким відповідач не погодився та оскаржував до апеляційного суду, і постановою Київського апеляційного від 18.11.2019 року заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду від 13.03.2019 року було залишено без змін. Вважає, що відповідач умисно в період з 09.11.2018 по 19.02.2020 ухилися від сплати аліментів, внаслідок чого позивач один рік та чотири місяці утримувала сина самостійно, отримуючи допомогу від своїх ріжних та друзів, позичаючи гроші. Вказує, що борг, що утворився за цей період відповідач не намагається погашати. 19.02.2020 у Бориспільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрито виконавче провадження та згідно з довідкою-розрахунком від 12 лютого 2021 року за відповідачем рахується борг 36188,42 грн. Окрім того, станом на 01.03.2021 за відповідачем наявний борг за несплату додаткових витрат на дитину в розмірі 2753,02 грн. Вважає, що з відповідача слід стягнути нараховану пеню в розмірі 100 відсотків заборгованості.

Додатково позивачем 28.09.2021 подано пояснення до розрахунку неустойки (а.с.96-102), відповідно до яких вона наводить варіанти розрахунку неустойки.

23.07.2022 до суду надійшов відзив, поданий представником відповідача адвокатом Моргун Д.М. (а.с.67-69), за змістом якого вважає, що позов не підлягає до задоволення, вказуючи нате, що позовна заява є необґрунтованою та передчасною. Зокрема вказує, що на момент набрання рішенням законної сили у відповідача не з його вини вже обліковувалася заборгованість як мінімум у річний строк. Вказує, що період, з який утворилася заборгованість співпав зі встановленим Кабінетом Міністрів України карантином, а тому через встановлені карантинні обмеження не мав змоги здійснити погашення заборгованості у визначеній в постанові про відкриття виконавче провадження десятиденний строк. Посилаючись на вимоги ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що відрахування аліментів має відбуватися на підставі відповідної постанови за місцем роботи боржника, тобто без його участі. Вважають, що якби мало місце добровільне виконання аліментних зобов`язань за домовленістю сторін чи за власною волею боржника, то можна б було говорити про невиконання останнім обов`язку по сплаті аліментів, а у зв`язку з примусовим стягненням аліментів відповідно до встановленої процедури вина боржника відсутня, оскільки організація виконання покладення на виконавця.

Також представником відповідача подано заяву про стягнення витрат відповідача на правову допомогу в розмірі 12000 грн. (а.с.82-84).

21.10.2021 позивачем подано заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.107-111), відповідно до якої звертає увагу, що відповідач, який сплатив правову допомогу в сумі 12000 грн. при щомісячному доході в пенсію 2828,25грн. має приховані доходи, при цьому розмір аліментів, які вона щомісячно отримує становить 565,65грн. та не погашає існуючу заборгованість, посилаючись на свій матеріальний стан, хоча сума сплачених відповідачем послуг могли б погасити 1/3 розміру боргу. Також вказує, що відповідач має нерухомість : 1/3 частки кімнати та Ѕ частки гаражного боксу, - проте не запропонував передати синові частку у майні у рахунок боргу аліментів. Вказує, що відповідач приховує місяця роботи з метою ухилення від сплати аліментів. Вказує на неспівмірність затрат на адвоката, на те, що у наданому розрахунку дублюються послуги. Вказує на те, що саме створена відповідачем ситуація змусила її звернутися з позовом до суду. Просить відмовити відповідачу у стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи.

27.10.2021 представником відповідача ОСОБА_2 подано відповідь на заперечення та обґрунтування правомірності вимог відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.122-123).

Ухвалою судді від 23 березня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.36).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та залучений до участі у справі в якості третьої особи на сторона позивача, ОСОБА_3 , позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував з наведених у відзиві підстав, просив вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2000 року, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2016 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року (а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2019 року, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2019 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.11.2018 року та до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання (а.с.13-15,16-17).

Постановою головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Письком Ю.В. відкрито виконавче провадження ВП №61313378 про примусове виконання виконавчого листа №359/9160/18, виданого 11.02.2020 Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Крім того згідно з довідкою- розрахунком заборгованості з аліментів за період з 09.11.2018 по 31.01.2021 року від 12.02.2021 №9135, складеної головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Письком Ю.В., загальна сума заборгованості станом на 31.01.2021 року складає 36188,42 грн. (а.с.25-26).

Аналогічна інформація міститься в довідці-розрахунку від 09.07.2021 №45596, складаної державним виконавцем Братусь Л.М. (а.с.45-47).

Крім того, згідно з відповіддю Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 23.07.2020 №56772 на примусовому виконанні у відділу перебуває виконавче провадження №60353174 згідно з виконавчим листом №2/359/1707/2019 від 16.09.2019 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 . Додаткові витрати на дитину у розмірі 4939 грн., і станом на 23.07.2020 заборгованість за вищевказаним виконавчим документом складає 2753,02 грн. (а.с.21)

Вищевказані обставини, зокрема розмір заборгованості, сторонами не оспорюється.

З відомостей, що містяться у довідках, сплата аліментів розпочата у березні 2020 року, сплачено 1506,96грн. (а.с.46).

Згідно з інформацією Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.12.2021 відрахування аліментів з пенсії відповідача розпочато з квітня 2020 року, відрахування проводилося в розмірі 50% щомісячно до погашення боргу, після утримання заборгованості проводяться утримання в розмірі 20% щомісячно (а.с.151).

Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно ч. 1 ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

За змістом ч.3 цієї статті розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

З пояснень позивача та представника відповідача, а також за змістом поданих заяв з процесуальних питань встановлено, що розмір заборгованості за аліментами, а також розмір заборгованості з додаткових витрат сторонами не оспорюється.

Таким чином, спір щодо розміру заборгованості між сторонами відсутній.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витратах не підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме та призведе до подвійного стягнення.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами (додатковими витратами), які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Оскільки стягнення заборгованості по аліментах (додатковим витратам), як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах та додаткових витратах задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, тобто на момент звернення з позовом до суду, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, пеня у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів нараховується на суму виникнення заборгованості (щодо кожного місячного платежу окремо) від дня прострочення до дня її повного погашення, проте, не має бути більше 100 відсотків заборгованості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом встановлено, що відповідачем у добровільному порядку не вживалися заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, а отже зазначена вище заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об`єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів.

При цьому суд вважає, що відповідач мав право оскаржити судове рішення, яким було стягнуто аліменти у визначеному законом порядку, проте, з моменту набрання рішенням законної 18.11.2019 року, про що відповідач був обізнаний, оскільки брав особисту участь в апеляційному розгляді справи, відповідні відомості містяться в Постанові Київського апеляційного суду (а.с.16), будь-які підстави не виконувати рішення суду у відповідача були відсутні.

Доказів протилежного суду надано не було.

Сам факт, що відкриття виконавчого провадження відбулося лише у лютому 2020 року, не звільняє відповідача від передбаченої чинним законодавством відповідальності, тому з відповідача має бути стягнута пеня у зв`язку з несплатою аліментів з його вини, починаючи з 18.11.2019 року.

При цьому суд звертає увагу, що згідно з довідкою-розрахунком (а.с.46) аліменти у період з листопада 2019 року по лютий 2020 року включно відповідачем не виплачувалися, у березні 2020 року аліменти були сплачені не в повному розмірі, в квітні 2020 року аліменти не сплачувалися, а частковим погашенням, що відбувалося в період з травня 2020 по січень 2021 року фактично погашалася заборгованість, що виникла до листопада 2019 року.

Таким чином, розрахунок неустойки має здійснюватися за формулою : фактична заборгованість з аліментів, що утворилася, починаючи з 18.11.2019 нарастаючим підсумком помножена на фактичну кількість днів прострочення помножена на 1%.

11.2019: (1157,66 х12)х1%=138,92

12.2019: (1157,66+2572,01) х31х1%=1156,20

01.2020: (1157,66+2572,01+2204,72) х31х1%=1839,66

02.2020: (1157,66+2572,01+2204,72+2479,29) х29х1%=2439,97

03.2020: (1157,66+2572,01+2204,72+2479,29+2100,69-1506,96) х31х1%=2792,30

04.2020: (1157,66+2572,01+2204,72+2479,29+2100,69-1506,95+565,65) х30х1%=2871,92

05.2020: (1157,66+2572,01+2204,72+2479,29+2100,69-1506,96+565,65) х(31+30+31+31+30+31+30+31+31)х1%=26421,65

Таким чином, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за вказаний позивачем період з 18.11.2019 по 31.01.2021 включно становить 37663,62 грн. (138,92+1159,20+1839,66+2439,97+2792,30+2871,91+26421,65).

Оскільки розмір нарахованої пені перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів, пеня, що підлягає стягненню з урахуванням вищенаведених вимог ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України становить 100 розміру заборгованості з аліментів, що виникла станом на 31.01.2021, тобто 36188 гривень 42 копійки.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 36 188 гривень 42 копійки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що дане рішення частково ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому судові витрати в частині задоволених позовних вимог в розмірі 908 гривень (1% від задоволених позовних вимог, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021) підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам та додатковим витратам суд відносить за рахунок держави.

В силу вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.3 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з вимогами ч.3,4 для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому за змістом ч.6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Так, представником відповідача до матеріалів позовної заяви було долучено ордер Серії АА №1120899 (а.с.501), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3031 (а.с.51), Договір про надання правової допомоги №6804 від 09 липня 2021 року (а.с.53-54), Розрахунок послуг правової допомоги від 09.07.2021 (а.с.87-88), квитанцію АТ «Приватбанк» від 09.07.2021 на суму 12000 грн., отримувач ОСОБА_2 (а.с.89), підтвердження банку про перерахування коштів (а.с.90), Акт про надання правової допомоги за договором 6804 від 09.07.2021, датований 09.09.2021 (а.с.91).

За змістом наданих документів понесені витрати на правову допомогу складаються з витрат: підготовка до участі у справі, а також представництво в суді.

При цьому, підготовка до участі у справі окрім підготовки до розгляду справи та складання процесуальних документів (за вимогою про стягнення заборгованості з виплат аліментів на утримання сина, який продовжує навчання в сумі 2000 грн. та за вимогою про стягнення пені у зв`язку з заборгованістю -1000 грн. п.п.1.3,2.3 Розрахунку), на які витрачено в сукупності 3 години, також складається обробки запиту клієнта (встановлення проблематики та підстав спору, підготовка та отримання відповідних правових документів) - у сукупності 2 години за двома вимогами на суму 2000 грн. (п.п.1.1, 2.1 Розрахунку), а також вивчення та аналізу отриманих матеріалів, ознайомлення з поданими правовими позиціями іншої сторони погодження їх з практикою врегулювання подібних правовідносин та оперативний аналіз судової практики з формуванням правової позиції по 2 години за кожної вимогою на загальну суму 4000 грн. (п.п.1.2, 2.2 Розрахунку).

Проаналізувавши наданий розрахунок та подані стороною відповідача заяви з процесуальних питань, суд дійшов висновку, що вищенаведений розрахунок в частині правової допомоги, яка зазначена як обробка запиту клієнта (п.п.1.1, 2.1 Розрахунку), вивчення та аналіз отриманих матеріалів (п.п.1.2, 2.2 Розрахунку), жодним чином не обґрунтований, оскільки дублює правову допомогу в частині підготовки до розгляду та складання процесуальних документів (відзиву, заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу), які не містять посилання на жодні підготовчі дії, здійснені адвокатом (направлення запитів, отримання відповідей, тощо).

Крім того, професійна правова (правнича) допомога і полягає в умінні визначати суть спору (предмет та його підстави), у володінні законодавчою (правовою) базою та правовими позиціями Верховного Суду (обізнаністю щодо судової практики), а тому, витрачання адвокатом додаткового часу для ознайомлення та аналізу не потребують, окрім як при безпосередньому складанні процесуальних документів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку , що обґрунтованими слід вважати лише витрати на правову допомогу на загальну суму 6000 грн., яка складається з: підготовки до розгляду справи та складання процесуальних документів (2000грн.+1000грн. п.п.1.3,2.3 Розрахунку) та представництва в суді (3000грн. п.5.1 Розрахунку).

Оскільки позовні вимоги задоволено на суму 36188,42 грн., що складає 48,17% усіх заявлених позовних вимог майнового характеру (36188,42 : (36188,42 + 36188,42 + 2753,02) : 100), а тому понесені відповідачем витрати в обґрунтованій частині на суму 6000 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок позивача пропорційно до відмовлених у задоволенні вимог тобто 51,83% таких витрат, що складає 3109,80грн. (6000,00:100х51,83).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 36188 гривень 42 копійки (тридцять шість тисяч сто вісімдесят вісім гривень сорок дві копійки).

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір на користь держави в сумі 908 гривень (дев`ятсот вісім гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3109 гривень 80 копійок (три тисячі сто дев`ять гривень вісімдесят копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 18.07.2022.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів