Справа № 462/4929/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Румілової Н.М., при секретарі Шостак К.Р., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи Зозуляка Й.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 13.07.2015 року звернулась до суду з позовом, що був уточнений, в якому зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_5 з 02 березня 2000року перебувала у шлюбі, шлюб був розірваний за рішенням Бориславеького міського суду Львівської області від 02 липня 2012року. Від спільного життя має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі з відповідачем з 02.03.2000року по березень 2011 року за спільні кошти придбали наступне майно: 23.10.2004року Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; 30.12.2005року автомобіль марки ВАЗ 21111, 1999року випуску, зеленого кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який вона оцінює в 20000грн;20.11.2010 року автомобіль марки МАЗ 503,1969 року випуск, номерний знак НОМЕР_3 , який вона оцінює в 10000грн. За період з 2004 року по 2007 рік вона з відповідачем за спільні кошти самочинно провели перепланування і розширення квартири АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху. Вважає, що вона має право на ј частку зазначеної квартири. Окрім того, вона має право ј частку вартості будівельних матеріалів та обладнання, що були використанні під час проведеної прибудови та надбудови мансардного поверху до квартири в сумі 146189грн.25 коп. з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи, згідно до якої загальна вартість використаних матеріалів становить 584 757,00грн. Просить суд визнати обьєктом права спільної сумісної власності подружжя позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 ; автомобіль марки ВАЗ 21111,1999року випуску, зеленого кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль марки МАЗ 503, 1969року випуску, синього кольору, номерний знак НОМЕР_3 , а також 1/2 ідеальну частину будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири АДРЕСА_1 . Також просить суд поділити майно, набуте нею за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 , виділивши їй та визнавши за нею ОСОБА_1 , право власності на 1/4 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь вартість Ѕ ідеальної частини автомобіля марки ВАЗ 21111, 1999року випуску, зеленого кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , в сумі 10000грн.;стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь вартість Ѕ ідеальної частини автомобіля марки МАЗ 503, 1969року випуску, синього кольору НОМЕР_3 в сумі 5 000грн.00коп.; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості ј ідеальної частини будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири АДРЕСА_1 , що становить 146189 грн.25 коп.

Позивач ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні за її клопотанням у якості свідка у відповідності до ст.184 ЦПК України, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що квартиру АДРЕСА_1 придбали з чоловіком за власні кошти, він їздив на заробітки та мав на це кошти. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири вона була присутня у нотаріуса і давала на то свою згоду. Разом проживали до 2 березня 2011 року. У спірному будинку проживала до 2 березня 2011 року. Батько чоловіка ОСОБА_5 фактично жодного дня у квартирі АДРЕСА_2 не проживав, приходив до них дуже рідко. Його співмешканка проживала на АДРЕСА_3 , він проживав з нею. Придбані під час шлюбу транспортні засоби вона оцінила на час придбання. Просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив що з відповідачкою зареєстрували шлюб у 2000 році, позивач проживала у Бориславі, він постійно їздив на заробітки, подружні стосунки припинені у 2009 році, офіційно розірвали шлюб у 2012. У 2004 році його мати і батько продали свою квартиру по АДРЕСА_4 , від продажу квартири він та батько отримали 11000 доларів для придбання на двох квартири на АДРЕСА_5 , яка складалась з однієї кімнати та кухні. Батько вирішив у 2007 році добудувати 2-й поверх, добудували ще 2 кімнати зверху і одну знизу. На той час він ще був у шлюбі з відповідачкою. Завершили будівництво десь у 2010 році. Автомобіль ВАЗ у 2006 році купив батько, однак документи оформив на нього, у 2010 році також батько придбав автомобіль МАЗ, при цьому свідоцтво про право власності також оформив на нього. У 2008 році автомобіль ВАЗ він продав за генеральною довіреністю, а автомобіль МАЗ у 2010 році, одразу після купівлі, віддав в оренду ОСОБА_7 на півроку, договір не укладався, йому невідомо де зараз той автомобіль. Вважає, що позивач не має права на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки квартира була придбана за кошти батька, які він отримав від продажу квартири АДРЕСА_6 , власником якої був він та мати. Батько сказав, що цю квартиру дарує йому. Під час продажу квартири по АДРЕСА_4 та купівлі спірної квартири у нотаріуса була присутня позивач та давала свою згоду на укладення договору купівлі-продажу. Просив у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, вважає, що майно поділу не підлягає, автомобілями відповідач розпорядився під час подружніх відносин, що було відомо позивачці. Так автомобіль ВАЗ був проданий, отримані кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а МАЗ під час шлюбу переданий в користування своєму знайомому, автомобіль цінності не представляє. Спірна квартира була придбана за кошти батьків відповідача, а прибудову до квартири будували за кошти батька, третьої особи. Також зазначив, що частки квартири між співвласниками не визначені, квартира є об`єктом сумісної власності, а тому не може бути поділена між сторонами. Просив у позові відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що відповідач є його син. Він та його дружина були власниками квартири, розташованої на АДРЕСА_4 . Квартиру продали і одразу на отримані кошти оформили договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_5 . Він особисто розраховувався з продавцем цієї квартири у нотаріуса. В нього на той час не було іншого житла, придбав житло для себе і сина. На той час він займався бізнесом, купив автомобілі. Окрім того, він також займався будівництвом квартири, оплачував вартість будівельних матеріалів. Фактично він не жив у спірній квартирі, жив у своїй дочки по АДРЕСА_7 . Син займався узаконенням самочинного будівництва. Просив у позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_9 позовні вимоги не визнав, зазначив, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 був укладений в один день з договором купівлі-продажу спірної квартири. Отримані кошти від продажу квартири в сумі 33000грн. були одразу поділені, ОСОБА_5 одразу віддав кошти в сумі 11000 грн. сину для розрахунку. Ці кошти не належали ОСОБА_4 , не є спільними з позивачкою. Позивач про це знала, дала таку згоду у нотаріуса відповідно до вимог ст. 65 СК України. Звернув увагу суду на нумерацію бланків нотаріуса договорів купівлі-продажу квартир. Вважає, що спірна квартира належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частці кожному. Також просив врахувати, що фактично автомобіль ВАЗ був проданий ще у 2008 році , що підтверджується довіреністю. Вважає, що оскільки немає доказів оцінки автомобіля МАЗ, то і неможливо встановити і вартість його Ѕ частки. Також зазначив, що залучений у якості третьої особи ОСОБА_5 має бути відповідачем по справі, а ні третьою особою, оскільки позов заявлений до його майна. Також просив врахувати, що відбулася самочинно реконструкція спірної квартири за участю і кошти співвласників квартири, тому ОСОБА_5 є співвласником будівельних матеріалів. Вважає, що відсутні докази для задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що їй, її колишньому чоловікові ОСОБА_5 , який є третьою особою по справі, та синові ОСОБА_11 належала на праві сумісної власності квартира за АДРЕСА_6 . Син ОСОБА_12 , відповідач по справі, не був співвласником цієї квартири. З чоловіком ОСОБА_5 розлучились наприкінці 90-х років. Вони вирішили продати спільну квартиру. Вона попросила чоловіка, щоб приїхав до нотаріуса разом з сином ОСОБА_12 , вона хотіла, щоб ОСОБА_12 мав дах над головою. ОСОБА_5 з ОСОБА_12 приїхали та вони в один день продали цю квартиру та купили 2 інші. Вона купила квартиру для себе і сина ОСОБА_13 на АДРЕСА_9 , а колишній чоловік купив для себе та сина ОСОБА_12 на АДРЕСА_5 . Кичма ОСОБА_14 була присутня при укладені договору купівлі-продажу. Нотаріус з`ясовувала чи вона погоджується на укладення такого договору. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 не давали грошей на придбання квартири на АДРЕСА_5 . Розраховувався з продавцем квартири її колишній чоловік ОСОБА_5 , а ОСОБА_14 в цей час була в іншій кімнаті. Власниками придбаної квартири за договором стали її син ОСОБА_12 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона є сестра відповідача ОСОБА_16 неї ніколи не було конфліктів з позивачкою. Її батьки придбали квариту по АДРЕСА_4 , яка складалась з 4-х кімнат. Вона в неї не жила, вона проживала у бабусі. Після розлучення батьків всі шукали варіанти, щоб із продажу 4-х кімнатної квартири одразу купити 2 двокімнатної. Знайшли варіант та купили одну 2-кімнатну квартиру на АДРЕСА_9 та особнячок по АДРЕСА_10 , куди вселились ОСОБА_17 та брат, відповідач ОСОБА_18 . Ця квартира складалась з однієї кімнати. Приблизно через півроку після вселення стали її розбудовувати. Вона з батьком та зі своїм чоловіком ОСОБА_19 займались будівельними роботами, її чоловік робив електрику. Будівельні матеріали купляли за гроші батька ОСОБА_1 , який мав стабільний дохід, був директором бару, розташованому на вул.Зеленій.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловік сестри відповідача ОСОБА_15 . Йому відомо, що спірна квартира по АДРЕСА_10 була придбана у 2004 році. Варіанти шукала його теща. Купляв тесть ОСОБА_1 на кошти, отримані від продажу 4-х кімнатної квартири по АДРЕСА_4 . Приблизно через рік вирішили зробити перебудову квартири, збільшити площу. Разом з ОСОБА_12 робили сходи, заливали фундамент, робили стяжку, балкон, займались зварювальною роботою. Ще працював чоловік тещиної сестри ОСОБА_20 . В цій квартирі постійно проживали ОСОБА_17 та її чоловік ОСОБА_18 . Батько ОСОБА_12 , ОСОБА_1 постійно не жив, однак приходив, виконував будівельні роботи, робив стяжку. Також були збудовані альтанка, душова, меблі, паркан, покладена бруківка.

Суд вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, приходить до наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин 1,3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 уклали шлюб 2 березня 2000 року, про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану був зроблений запис за №40 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області.

Згідно до рішення Бориславського міського суду Львівської області від 2 липня 2012 року шлюб розірвано та встановлено, що з березня 2011 року подружжя припинили подружні відносини і ведення спільного господарства.

Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, преюдиціальним значенням для справи є той факт, що з березня 2011 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 припинили подружні стосунки.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. у реєстрі №4057, ОСОБА_10 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 купили квартиру АДРЕСА_6 . Квартира складається з 4-х кімнат житловою площею 50,2 кв.м та кухні. Загальна площа становить 81,6 кв.м.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. у реєстрі №4061, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 продали, а ОСОБА_10 , ОСОБА_1 купили в рівних частках квартиру АДРЕСА_11 . Квартиира складається з двох кімнат житлової площею 29,7 кв.м та кухні. Загальна площа квартири становить 52,8 кв.м.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. у реєстрі №4066, ОСОБА_25 продав, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 купили квартиру АДРЕСА_1 . Квартира складається з однієї кімнати житловою площею 14,7 кв.м та кухні. Загальна площа квартири 26,6 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 дала свою згоду чоловіку ОСОБА_4 купити квартиру АДРЕСА_1 , про що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шахрай С.О. здійснена реєстрація у реєстрі №4065.

Як вбачається з довідки Обласного КП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської обласної ради за №2393 від 02.09.2011 року квартира АДРЕСА_12 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу Р.№4066 від 23.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Шахрай С.О.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог про визнання об`єктом спільної сумісної власності Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , про що наполягала позивачка. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Судом не встановлено, що за спільні кошти подружжя було придбане таке майно. Суд звертає увагу на те, що купівля зазначеної квартири покупцями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відбулась в той самий день 23 жовтня 2004 рокуколи ОСОБА_5 продав належну йому на праві власності частку квартири АДРЕСА_6 , що свідчить про те, що саме за отримані ОСОБА_5 кошти від продажу цієї квартири була придбана спірна квартира. І такий факт був відомий позивачці, яка була присутня під час укладання договору купівлі-продажу у нотаріуса. Теж саме підтверджується і нумерацією бланків договорів-купівлі продажу квартири. Родинний зв`язок ОСОБА_5 з ОСОБА_4 підтверджує той факт, що ОСОБА_5 визначив співвласником квартири свого сина ОСОБА_4 та використав свої кошти для купівлі квартири для себе та сина. При цьому частка ОСОБА_4 у спільній власності спірної квартири не визначалась, квартира знаходиться у сумісній власності двох співвласників, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Тому суд приходить до висновку, що спільні сумісні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під час укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 не витрачались.

При цьому суд керується там, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Суд також враховує і Постанову ВС України від 16 грудня 2015 року по справі 2-641 цс15.

Окрім того, суд також звертає увагу на те, що заявлений спір у позивачки існує не тільки з відповідачем, а і з залученим у якості третьої особи ОСОБА_5 , як співвласником квартири, однак позов до нього не заявлений. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Тільки за клопотанням позивача у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Суд також враховує, що спірна квартира, яка знаходиться у спільній сумісній власності між сторонами по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була реконструйована та містить ознаки самочинного будівництва.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов в частині визнання права власності на ј ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , підлягає відмові.

Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бурило В.В. за №01/01-16 від 05.01.2016 року, виданої ОСОБА_4 , 17.04.2009 року за реєстровим №440 була посвідчена довіреність, видана на ім`я ОСОБА_26 , ОСОБА_27 щодо продажу належного ОСОБА_4 автомобіля марки ВАЗ 21111,1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Термін дії три роки.

Згідно до даних комп`ютерного обліку «НАІС, ДДАІ», «ДАІ-2000» від 06.01.2016 року з 03.12.2014 року автомобіль ВАЗ 21111, 1999 року випуску, зелений, перебуває на обліку нового власника ОСОБА_28 .

Таким чином, під час сумісного життя сторін відбувся продаж спірного автомобіля ВАЗ 21111,1999 року випуску, зелений, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кошти від якого були витрачені подружжям в інтересах сім`ї, про що не могла не знати позивач по справі.

Тому заявлені вимоги про визнання права власності на Ѕ частку автомобіля ВАЗ 21111, 1999 року випуску, зелений, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та стягнення у розмірі 10000грн., підлягають відмові.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , транспортний засіб МАЗ, модель 503 Самоскид-С, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 19.11.2010 року на праві власності за ОСОБА_4 .

Відповідно до довідкирахунку, серія КІМ, № НОМЕР_5 , виданого Приватним підприємством «МДФ» від 10 листопада 2010 року, ОСОБА_4 продано і видано автомобіль самоскид МАЗ 503 вартістю 1500 грн.

Таким чином, зазначений автомобіль МАЗ 503 був придбаний під час сумісного життя подружжя, а тому позивач має право на Ѕ частку його вартості. Посилання відповідача на таку обставину як відсутність в нього такого автомобіля у зв`язку з надання його іншій особі в оренду, суд не приймає до уваги.

Цей автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбаний за спільні кошти за час шлюбу сторін, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не спростована.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість автомобіля була визначена позивачем у розмірі 10000 грн. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Така позиція висловлена і Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 10 червня 2022 року (справа № 544/856/20, провадження № 61-21406св21)

Позивачем не надана вартість зазначеного автомобіля на час розгляду справи. Визначена позивачем сума вартості цього автомобіля 10000 грн, нічим не підтверджена, а навпаки вона спростовується вищезазначеною довідкою-рахунком, згідно до якої автомобіль самоскид МАЗ 503 був придбаний 10 листопада 2010 року за ціною 1500 грн.

Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5000 грн. , як Ѕ частки вартості автомобіля МАЗ 503, на користь позивача також підлягають відмові.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості ј ідеальної частки будівельних матеріалів, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири АДРЕСА_1 , що становить 146189 грн.25 коп., суд приходить до наступного.

За змістом частини першої статті 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Як вбачається з Висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи за №591 від 28.07.2020 рокувартість на момент проведення експертизи будівельних матеріалів обладнання, з яких самочинно проведено прибудову та надбудову мансардного поверху до квартири АДРЕСА_1 , яка складалась однієї кімнати, житловою площею 14,7 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становила - 26,6 кв.м., а станом на даний час складається з трьох житлових кімнат, житловою площею - 50,5 кв.м., кухні площею 14,6 кв.м., трьох коридорів, двох поєднаних санвузлів, гардеробної та балкону, житлова площа квартири після самочинного будівництва становить 50,5 кв.м., загальна площа квартири становить - 96,8 кв.м., становить 584757,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 висунула вимогу у розмірі ј частки будівельних робіт, а саме на суму146189 грн.25 коп.(584757,00 грн. : 4),тобто врахувала інтереси іншого співвласника квартири ОСОБА_5 .

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Сторонами не заперечувалось, що саме під час спільного життя подружжя були здійснено самочинне будівництво до спірної квартири та були понесені витрати на їх придбання. При цьому відповідачем ОСОБА_4 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на зазначене майно, яке набуте за час шлюбу, що є його процесуальним обов`язком. З наданих суд накладних, квитанцій, рахунків вбачається, що ним під час спільного життя були понесені витрати на придбання будматеріалів.

Тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки ОСОБА_1 щодо стягнення ј частки будівельних робіт, які були використані під час самочинного будівництва спірної квартири.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) вартість будівельних матеріалів в розмірі 146189 грн.25 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) вартість проведеної судово-будівельної експертизи в сумі 10010,00 грн., судовий збір у розмірі 254,14 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 6 грудня 2022 року.

Суддя: Н.М.Румілова