Справа № 331/2698/21
Провадження № 2/331/128/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача- ОСОБА_1

позивача- ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача- ОСОБА_4

розглянувши в загальному позовному провадженні в режимі відео конференції справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 в травні 2021 року звернувся до суду з позовом у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності.

В позовній заяві позивач просив: припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0105, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності ОСОБА_5 на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0105, з цільовим призначенням:для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право власності ОСОБА_5 на 1/8 частину земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0105, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; виплатити ОСОБА_3 111801 (сто одинадцять тисяч вісімсот одну) грн. 50 коп., внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 червня 2007 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх спільна дочка - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час здійснення правочину була малолітньою дитиною, придбали житловий будинок у спільну часткову власність, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,2 м2., житловою площею 27,3 м, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, з відповідними господарсько-побутовими надвірними будівлями та спорудами, а також з наземними і підземними комунікаціями.

При цьому, ОСОБА_2 прийняла 1/2 вищенаведеного житлового будинку, відповідач ОСОБА_3 - 1/4 частину і ОСОБА_5 - 1/4 частину в особисту власність відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., запис в реєстрі № 1491 та земельну ділянку площею 0,1000 га під малоповерховою забудовою, в межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорта будинку АДРЕСА_1 , будинок складається з двох житлових кімнат та кухні, а саме: кімнати 18,7 м2; кімнати 8,6 м2; кухня 6,9 м2.

Таким чином загальна площа будинку складає 34,2 м ., а житлова площа 27,3 м і з огляду на технічні характеристики будинку він є неподільним.

На теперішній час спільне володіння і користування майном не можливе, що обумовлено стосунками між співвласниками.

Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2019 р. провадження № 2/331/1539/2019 ( ЄУН 331/3504/19) шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем розірвано. Після чого відповідач зібрав речі, коли позивачів не було вдома, у тому числі, які були спільним майном подружжя, та виїхав у невідомому напрямку.

Підставою розірвання шлюбу були неприязні стосунки між сторонами, які на сьогодні несуть загрозу життю позивачам .

22.10.2019 року, відповідач, який вже тривалий час не проживав в будинку, з`явився коли позивачів не було вдома, забрав елітних котів породи сфінкс з родоводом, частину вкрав, частину викинув на двір. Коли позивач ОСОБА_5 повернулася до дому після школи і побачила замерзлих та травмованих котів, вона отримала нервовий стрес, після якого не могла спати дві доби. Вона звернулася до сімейного лікаря, яка направила її на консультацію до психіатра. Після чого дитина знаходиться на обліку у Обласної психіатричної лікарні та отримує лікування. ОСОБА_2 звернулась до поліції, їй видано талон-повідомлення № 103, реєстраційний номер 20404.

16.07.2020 року відповідач в черговий раз зробив вхід до вищевказаного будинку. Після такого візиту відповідача, дві вівчарки виявилися отруєними. Позивачі обґрунтовано підозрюють у отруєнні собак саме відповідача. За заявою ОСОБА_2 за даним фактом до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками ч. 1 ст. 299 КК України (номер кримінального провадження 0000046). Дитина знову отримала нервове потрясіння, що вплинуло на її здоров`я та відобразилося на її навчанні.

Відповідач знову навідався до будинку 04.10.2020 р., зламав замки, ножем стукав у вхідні двері, погрожував підпалити домоволодіння. Все це відбувалось на очах ОСОБА_5 .. ОСОБА_2 знову звернулась до поліції, внаслідок чого відповідачу видали тимчасовий заборонний припис.

Внаслідок таких дій відповідача ОСОБА_5 змушена була продовжити навчання за екстернатурною формою у ПКБО "Школа "Ейдос", за станом здоров`я.

Відповідач у будинку не проживає, у витратах на його утримання участі не приймає, завдає матеріальну шкоду та шкоду психічному здоров`ю позивачам.

Вважає, що зазначені обставини свідчать про неможливість спільного володіння і користування майном, а саме: буд. АДРЕСА_1 .

Частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі. Крім того, відповідач є власником 2/3 частини трикімнатної квартири за договором дарування від 21.07.2012 року, за адресою: АДРЕСА_2 , де йому належить 31,33 м2 житлової площі

Позивачі вважають, що припинення права власності відповідача на його частину у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки відповідач будинком не користується, фактично у ньому не проживає, також не користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок. У разі припинення його права власності на частку, його життєві обставини не зазнають істотних змін, відповідач отримає грошову компенсацію вартості частки.

У добровільному порядку згоди із ОСОБА_3 на продаж його 1/4 частини будинку та земельної ділянки позивачам, для реалізації їх прав власників, не отримано, через що ОСОБА_2 , діючи у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2022 року провадження по справі відкрито, визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача адвокат Яценко Д.В. 03 вересня 2021 року надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування наданих заперечень зазначив , що спірний житловий будинок було переплановано і фактична житлова площа в цьому будинку значно більша, аніж зазначена у технічному паспорті на спірний житловий будинок.

Крім того , відповідач позбавлений можливості перебувати на території житлового будинку та земельної ділянки, які належать йому на праві власності, через те, що позивач незаконно перешкоджає вільному доступу відповідача до спірного майна, при цьому порушуючи його законні права, визначені чинним законодавством України.

Також, на переконання відповідача , у разі проведення технічної інвентаризації реконструйованої/перепланованої літньою кухні літ. Д та сараю літ. Ж., а також технічної інвентаризації спірного житлового будинку, площа спірного майна буде суттєво більшою та таку можливо буде виділити в натурі кожному окремому власнику з урахування вимог щодо ізольованості від приміщення іншого (інших) співвласників, така площа матиме окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Крім того , відповідач ОСОБА_3 зазначає, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласнику, оскільки відповідач має два місця роботи у м. Києві та у м. Запоріжжі Під час перебування на території міста Запоріжжя відповідачу необхідне постійне місце проживання.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 зазначили, що при зверненні до суду ними було обгрунтовано неможливість спільного володіння і користування разом з відповідачем спірним майном, а доводи викладені у відзиві на позов, зокрема, щодо завдання істотної шкоди інтересам відповідача ОСОБА_5 спростовуються наданими доказами щодо наявності у власності відповідача нерухомого майна.

01 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_7 надав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що доводи позивача ОСОБА_2 в частині того, що позбавлення його можливості користуватися майном та припинення права власності на спірне майно не завдасть істотної шкоди його інтересам, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на сьогоднішній день у ОСОБА_5 відсутнє майно, яке належало б йому на праві власності, окрім спірного майна.

Вважає, що припинення права власності ОСОБА_3 на частку у спільному майні завдасть останньому істотної шкоди, оскільки станом на сьогоднішній день, спірне майно є єдиними у володінні відповідача на праві власності та позбавлення останнього права власності на нього істотно порушить його права на житло.

Ухвалою суду від 30 вересня 2022 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У вступному слові позивач ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 , яка на час розгляду справи досягла повноліття, ОСОБА_1 позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав викладених у відзиві та запереченнях.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 26.08.1997 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2019 р. провадження № 2/331/1539/2019 ( ЄУН 331/3504/19) шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем розірвано.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., запис в реєстрі № 1491, ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,2 м2., житловою площею 27,3 м, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, з відповідними господарсько-побутовими надвірними будівлями та спорудами, а також з наземними і підземними комунікаціями.

Відповідачу ОСОБА_3 відповідно належить 1/4 частина спірного будинку , а позивачу ОСОБА_5 - 1/4 частина.

Також, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15 червня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., запис в реєстрі № 1493, підтверджено, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0105,площею 0,1000 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ( Ѕ частка) , позивачу ОСОБА_5 ( ј частка) та відповідачу ОСОБА_5 ( ј частка).

Відповідно до технічного паспорта будинку АДРЕСА_1 , будинок складається з двох житлових кімнат та кухні, а саме: кімнати 18,7 м2; кімнати 8,6 м2; кухня 6,9 м2.

Згідно довідки про діапазон ймовірної ринкової вартості об`єкта нерухомості від 17.03.2021р. відповідно до договору № 1703/21-005 вартість 1/4 частини будинку відповідача складає 85 404,00 грн.

Згідно висновку зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що надана для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд від 18.03.2021р. розмір частини відповідача 1/4, вартість 26 397,50 грн.

Відповідно до висновку судової будівельно- технічної та оціночно-будівельної експертизи № 1331/1343-21 від 17.08.2022: неможливо розділити ( виділити частку) будинку АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 , частка якої становить Ѕ частини, ОСОБА_5 , частка якої становить ј частини, та ОСОБА_5 , частка якого становить ј частини, з урахуванням їх часток у спільній частовій власності, з виділенням в натурі кожному зі співвласників його частки; будинок АДРЕСА_1 не підлягає розподілу згідно часток співвласників відповідно до вимог державних будівельних норм та правил, у зв`язку з чим, підготувати варіанти розподілу ( виділення часток) співвласникам не надається за можливе.

Позивач ОСОБА_2 24 травня 2021 року внесла 111801 (сто одинадцять тисяч вісімсот одну) грн. 50 коп . на депозитний рахунок суду згідно квитанції № СВ04987541/1 від 24 травня 2021 року .

Крім того, матеріалами справи та показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 встановлено, що між сторонами виникли вкрай неприязні стосунки, ОСОБА_5 періодично вчиняв психологічне насильство щодо ОСОБА_2 та неповнолітньої дитини, стосовно нього постановлено терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 04.10.2020 року.

І зазначене свідчить про неможливість спільного володіння і користування майном.

Разом з тим , при зверненні до суду , обґрунтовуючи свої вимоги , позивачі посилаються на те, що відповідач є власником 2/3 частини трикімнатної квартири за договором дарування від 21.07.2012 року, за адресою: АДРЕСА_2 , де йому належить 31,33 м2 житлової площі . Зазначене підтверджено Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 247474002 від 10.03.2021р. .

Однак, згідно долученої представником відповідача до заперечень на відповідь на відзив Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 277599303 від 01.10.2021, у відповідача відсутнє нерухоме майно, яке належало б йому на праві власності, окрім спірного.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц (провадження № 61-32св19), від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19), від 17 травня 2021 року у справі № 183/4432/16-ц (провадження № 61-385св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 289/398/16, провадження № 61-16865св20) та інших.

Як зазначено в постановах Верховного суду від 07.02.2019 року у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 року у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, а саме, про те, що станом на дату звернення з позовом до суду в травні 2021 року та на час розгляду справи відповідачу належить 2/3 частини трикімнатної квартири, отриманої у власність за договором дарування від 21.07.2012 за адресою: АДРЕСА_2 .

Оцінивши подані позивачами докази, суд дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності ОСОБА_5 на частку у спірному об`єкті нерухомого майна, крім того, таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки, хоча позивачі і надали суду докази неможливості спільного користування спірним будинком та земельною ділянкою, докази того, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а річ є неподільною , однак доказів того , що припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника, матеріали справи не містять .

При цьому доказів наявності у ОСОБА_5 іншого належного йому на праві власності житла, крім ј частки спірного будинку , матеріали справи не містять, тоді як позбавлення його на цю частку буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 428/7432/20; провадження № 61-14727 св 21.

Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності відмовити.

Повернути ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 111801 (сто одинадцять тисяч вісімсот одну) грн. 50 коп., внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду згідно квитанції № СВ04987541/1 від 24 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складений 25 листопада 2022 року.

Суддя: О.Є. Жукова