Провадження 4-с/357/26/22
У Х В А Л А

26 липня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Біла Церква Київської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пилипенко Тетяни Володимирівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 про визнання дій та рішень неправомірними, скасування розрахунку заборгованості та зобов`язання здійснити перерахунок, -

В С Т А Н О В И В :

22.06.2022 року заявник звернувся до суду з даною скаргою, посилаючись на наступні обставини.

На виконанні державного виконавця ВДВС у місті Біла Церква Білоцеркеівського району Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) Пилипенко Т.В. перебуває ВП №65086572 з примусового виконання судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Після отримання вищевказаного судового наказу Позивач не пред`являла відразу його до примусового виконання, оскільки заявник виконував його у добровільному порядку за спільною домовленістю та перераховував грошові кошти в рахунок сплати аліментів на картковий (банківський) рахунок стягувача.

09.04.2021 року заінтересована особа ОСОБА_2 подала до Білоцерківського міського ВДВС ЦМУМЮ (м.Київ) на примусове виконання судовий наказ від 16.01.2020 року.

12.04.2021 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №65086572 та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Отримавши вказану постанову, заявник відразу з`явився до державного виконавця та надав всі необхідні документи, а також виписку по його картковому рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження постійного перерахування аліментів за попередні періоди, а саме: з 23.12.2019 року по 09.04.2021 рік, на картковий рахунок заінтересованої особи.

На підставі зазначених документів державним виконавцем було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з грудня 2019 року по квітень 2021 року включно, який становив 3 054,00 грн. В подальшому заявником було погашено суму заборгованості.

Також державний виконавець повідомила заявнику, що йому щомісячно, починаючи з 01.05.2021 року необхідно сплачувати на користь заінтересованої особи аліменти у розмірі 2 725,00 грн., виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості згідно вимог ч.2 ст.195 СК України.

Заявник належним чином і добросовісно виконував покладені на нього судом зобов`язання зі сплати аліментів.

Однак, у кінці жовтня 2021 року державний виконавець повідомила заявника, що його борг зі сплати аліментів станом на 27.10.2021 рік складає 18 954,00 грн. і якщо він терміново не сплатить ці кошти на його погашення, то до нього будуть застосовані обмежувальні заходи.

28.10.2021 року заявник сплатив вказану суму боргу у розмірі 18 954,00 грн.

В подальшому заявник звернувся до державного виконавця з приводу надання інформації щодо обставин утворення вказаної суми боргу, а також правових підстав не врахування при здійсненні розрахунку всіх платежів, які він у добровільному порядку здійснював на користь стягувача в рахунок сплати аліментів.

Заявником було отримано відповідь державного виконавця в якій було зазначено, що в призначенні платежів не було зазначено, що це саме аліменти.

03.06.2022 року заявник звернувся до державного виконавця, ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №65086572 та отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.06.2022 року, за яким сума боргу станом на цю дату становить 2 309,50 грн. в якому не було враховані всі платежі зі сплати аліментів.

Зазначив, що з 10.07.2009 року заявник перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, який 07.06.2016 року було розірвано.

Від попереднього шлюбу має двох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, відповідно до рішення суду від 08.06.2016 року, сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 27.04.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

За таких обставин просив визнати неправомірними дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пилипенко Т.В. у виконавчому провадженні №65086572 щодо визначення заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2020 року в розмірі 2 309,50 грн.; скасувати складений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пилипенко Т.В. розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.06.2022 року за №35655 у межах ВП №65086572; зобов`язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пилипенко Т.В. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з урахуванням сплачених ним грошових сум аліментів в період з 02.01.2020 року по 09.04.2021 рік у загальному розмірі 20 080,00 грн.; здійснити розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом скарги.

23.06.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній скарзі. Копію вказаної ухвали було направлено заявнику, а копію ухвали з примірниками скарги і додатку до неї, було направлено заінтересованим особам (а.с.156).

30.06.2022 року засобами електронного зв`язку на адресу суду головним державним виконавцем Тетяною Пилипенко направлено заперечення на скаргу, в якій та просила відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, розглянути скаргу без участі представника відділу державної виконавчої служби. В запереченнях та зазначила, що нею вжито заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення суду, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження». Доводи заявника на рахунок бездіяльності та грубого порушення законів державним виконавцем є безпідставними та необґрунтованими (а.с.159-161).

30.06.2022 року у судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 у задоволенні скарги просила відмовити в повному обсязі. Додатково пояснила, що сплачені кошти скаржником були в рахунок аліментів. Були в нормальних відносинах зі скаржником, він часто позичав у неї кошти та вчасно їх повертав в рахунок позичених коштів, це не були аліменти. Кошти які скаржник вказує у своєї скарзі це були кошти які він позичав у неї. Факт, що скаржник позичав кошти можуть підтвердити свідки та є відповідні виписки по рахунках банків. Суми перерахувань і повернення різні, тому що повертав частково.

26.07.2022 року у судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.215). 20.07.2022 року через канцелярію суду було подано заяву про розгляд скарги без його участі, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.219).

26.07.2022 року у судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 26.07.2022 року через канцелярію суду нею були подані письмові пояснення по суті скарги, у задоволенні якої вона просила відмовити. В письмових поясненнях зазначила, що розрахунок заборгованості був наданий заявнику ще в листопаді місяці 2021 року, а скаргу ним було подано лише в червні 2022 року. На її вихованні та утриманні перебуває двоє дітей, тому вона не може на цей час працевлаштуватися. В той же час, заявник не лише не приймає участь у вихованні але і не бачиться з їх донькою і навіть не цікавиться нею та ще й робить усе можливе, щоб зменшити без того незначні виплати. Після отримання судового наказу про стягнення аліментів, вона не відразу звернулася до виконавця у зв`язку з усною домовленістю з ОСОБА_1 про сплату аліментів на її особистий рахунок. В свою чергу ОСОБА_1 , проконсультувавшись з адвокатом, отримав інформацію, що відправляти кошти потрібно з призначення «аліменти», про що свідчать перекази коштів. Саме у зв`язку з невиконанням усних домовленостей ОСОБА_1 , вона вимушена була звернутися з судовим наказом для відкриття виконавчого провадження. Після цього 12.05.2021 року надійшов розрахунок заборгованості від державного виконавця Пилипенко Т.В. в розмірі 3 054,00 грн., на підставі наданих ОСОБА_1 державному виконавцю виписки з Приватбанку про перерахунок коштів на її власний рахунок. В свою чергу вона не погодилась з даним розрахунком та звернулась до виконавця для роз`яснення всієї ситуації про надходження коштів без призначення «аліменти» на її рахунок це ті гроші, які були надані нею ОСОБА_1 на різних підставах, у тому числі в борг, так як вони перебували в нормальних відносинах. Наприклад, він неодноразово звертався до неї з проханням поповнити рахунок телефону, переказати кошти його бухгалтеру за податки та для його супроводу, як приватного підприємця (з урахуванням того, що прибутку в нього не було та було достатньо коштів щоб сплачувати бухгалтеру; у зв`язку з її професійною діяльністю (туристичний агент), вона час від часу, зверталася до нього щодо переказу їй коштів на рахунок, які відразу йому повертала готівкою; також були перекази нею коштів на його потреби, про які вона у нього не уточнювала). Всі перекази та передачі коштів, відбувалися без укладання письмових договорів, так як вона з колишнім чоловіком, залишалася в досить хороших відносинах. Укладалася лише усна домовленість про те, що повернення буде відразу при можливості (а.с.221-223).

26.07.2022 року у судове засідання представник заінтересованої особи не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд скарги без участі представника відділу державної виконавчої служби (а.с.161).

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про те, що вимоги скарги не ґрунтуються на законі та вона не підлягає задоволенню.

Розглядаючи дану справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з приписами ч.1 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є, зокрема, виконавець, сторони, представники сторін.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії покладає саме на державних та приватних виконавців.

За правилами ч.ч.1, 3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, пункт 3.7 Постанови НБУ № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» передбачає, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

За дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу» відповідає платник.

Тобто, ризики за неналежне заповнення або за незаповнення реквізиту «Призначення платежу» законодавство покладає на платника, тобто, заявника у даній справі.

Проаналізувавши матеріали даної справи, вислухавши заінтересовану особу, яка двічі з`явилася у судові засідання і особисто надала пояснення, суд приходить до висновку про те, що заявником не доведено суду належними, достовірними та допустимими доказами факту погашення заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №65086572 з примусового виконання судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 .

Таким чином, правових підстав для задоволення скарги немає. У її задоволенні необхідно відмовити, оскільки не урахувавши платежі заявника, які не містили належного призначення «аліменти», державний виконавець діяла у спосіб та у межах повноважень, встановлених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених заявником вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.259-260, 353, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м.Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Пилипенко Тетяни Володимирівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 про визнання дій та рішень неправомірними, скасування розрахунку заборгованості та зобов`язання здійснити перерахунок - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.07.2022 року.

СуддяВ. П. Цукуров