ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м.Суми

Справа №592/12582/21

Номер провадження 22-ц/816/809/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Косолап М.М., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 11 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків у порядку регресу.

Свої вимоги мотивує тим, що 18 вересня 2019 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПзІІ «АМІК УКРАЇНА» укладено договір добровільного страхування № 251.994172342.0086, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном АЗС19-01, за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, 36.

Вказує, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

12 лютого 2020 року у м. Суми по вул. Прокоф`єва, стався страховий випадок, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Seat номерний знак НОМЕР_1 , перед початком руху не переконався, що це буде небезпечним і не створить перешкоду, внаслідок чого пошкодив роздатковий кран пістолета та конструкцію паливно-роздавальної колонки АЗС.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП.

Зазначає, що потерпіла сторона звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування та надала всі необхідні документи, на підставі чого було складено страховий акт. На підставі страхового акту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 9164,45 грн.

Вказує, що відповідач є завдавачем шкоди, тому у нього виникло зобов`язання перед ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 9164,45 грн на підставі статей 993 та 1166 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути на його користь з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9164,45 грн та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалою від 21 грудня 2021 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»).

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 07 лютого 2022 року позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» залишив без задоволення.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що виплата позивачем страхового відшкодування на користь потерпілої особи була проведена після отримання усіх необхідних документів від страхувальника, що спричинило пропуск строку на звернення до страхової компанії відповідача. Відтак, на день подання позовної заяви позивач втратив право на отримання страхового відшкодування від страховика відповідача.

Вказує, відповідач є завдавачем шкоди, а тому у нього виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Зазначає, що оскаржуване рішення позбавляє позивача права на отримання відшкодування шкоди, а висновок суду щодо необхідності задоволення вимоги за рахунок страховика відповідача не відповідає обставинам справи та суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові № 755/18006/15-ц.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок відшкодування шкоди в межах страхової суми покладено саме на страховика винної особи, яким в даному випадку є ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а тому ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2019 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПзІІ «АМІК УКРАЇНА» укладено договір добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.994172342.0086 предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованого майна. Строк дії договору страхування з 00 год. 00 хв. 01 жовтня 2019 до 24 год. 00 хв. 30 вересня 2020 року (а. с. 15-30).

Згідно з додатком до договору добровільного страхування майна юридичних осіб № 251.994172342.0086 від 18 вересня 2019 року на страхування передано, зокрема, АЗС 19-01 за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, 36 (а. с. 31-33).

12 лютого 2020 року о 13 год. 23 хв. в м. Суми по вул. Прокоф`єва, в районі будинку № 37, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Seat Leon, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоду, або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, був неуважним, внаслідок чого пошкодив роздатковий кран пістолета та конструкцію паливно-роздавальної колонки, внаслідок цього роздатковий кран пістолета та конструкція паливно-роздавальної колонки отримали механічні пошкодження, чим порушив пункт 2.3 «б» Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП, після чого покинув місце ДТП до прибуття поліції, чим порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП.

Зарічний районний суд м. Суми постановою від 27 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122-4 та 124 КУпАП (а. с. 9-10).

Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

13 лютого 2020 року власник автомобільної заправної станції за адресою: АДРЕСА_1 , ПзІІ «АМІК УКРАЇНА» звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання збитку у зв`язку з ДТП, що сталась 12 лютого 2020 року за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, 37, АЗС 19-01 (а. с. 11-14).

Згідно з актом виконаних робіт від 17 лютого 2020 року та акту прийому-передачі виконаних робіт (послуг) № 43080 від 24 квітня 2020 року за адресою: м. Суми, вул. Прокоф`єва, 36, загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ склала 9164,45 грн (а. с. 34-35).

19 березня 2021 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № 54874, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування по об`єкту страхування АЗС № 19-01, щодо страхового випадку, який мав місце 12 лютого 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , становить 9164,45 грн (а. с. 37).

22 березня 2021 страхове відшкодування у розмірі 9164,45 грн перераховано на рахунок ПзІІ «АМІК УКРАЇНА» (а. с. 39).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Seat Leon, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО4098848. Строк дії полісу з 15 серпня 2019 року по 14 серпня 2020 року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн, за шкоду, заподіяну майну 100000 грн (а. с. 79, 104).

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що має ознаки страхового випадку за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО4098848 від 15 серпня 2019 року, яка мала місце 12 лютого 2020 року о 13 год. 23 хв. в м. Суми по вул. Прокоф`єва (а. с. 104).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, в даному випадку правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

У справі, яка переглядається, позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що цивільно-правова відповідальність автомобіля, яким керував ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», тому саме він є зобов`язаним суб`єктом перед ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у межах суми страхового відшкодування.

Відповідно ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі, а тому не повинен відповідати за пред`явленим позовом.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що на день подання позовної заяви позивач втратив право на отримання страхового відшкодування від страховика відповідача, оскільки позивачем не надано доказів його звернення до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування щодо здійснення виплати страхового відшкодування та відмови у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20 (пункти 128, 131, 132, 135) ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Стосовно посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), колегія суддів зауважує, що в цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В даному випадку позивач має право звернутися до страховика відповідача з відповідною вимогою про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, а у разі отриманні відмови у виплаті звернутися до суду із відповідним позовом.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук