АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

28 жовтня 2022 року

м. Чернівці

cправа № 718/1774/22

провадження № 822/806/22-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Скрипка С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернівецька обласна державна адміністрація,

третя особа Кіцманська районна державна адміністрація Чернівецької області,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скорейко В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення органу державної влади.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні ухвали допустив порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою і не дав оцінку обставинам наведеним у позовній заяві та поясненням сторін, не визначив характер спірних правовідносин, внаслідок дійшов помилкового висновку щодо належності вказаного спору юрисдикції господарського суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Чернівецька обласна державна адміністрація подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 01 березня 2019 року, звернулася до Чернівецької обласної державної адміністрації із заявою про передачу їй, як фізичній особі - підприємцю, в оренду на 5 років, земельної ділянки площею 54,6531га, кадастровий номер :02:002:0232, що знаходиться в с.Южинець Кіцманського району Чернівецької області (за межами населеного пункту), для здійснення господарської діяльності.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що відносини, які виникли між сторонами, свідчать про те, що вони пов`язані з використанням спірної земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності, спір пов`язаний з правом оренди земельної ділянки, яке відповідачем не визнається, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і підсудна господарському судочинству.

Апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 травня 2018 року на електронних торгах ОСОБА_1 придбала нежитлову будівлю рибниці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

01 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Чернівецької обласної державної адміністрації із заявою про передачу їй, як фізичній особі - підприємцю, в оренду на 5 років, земельної ділянки площею 54,6531га, кадастровий номер :02:002:0232, що знаходиться в с.Южинець, Кіцманського району, Чернівецької області (за межами населеного пункту), для здійснення господарської діяльності.

Розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації №236-р від 15 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки водного фонду на умовах оренди терміном дії на 5 років, загальною площею 54,6531 га, кадастровий номер :02:002:0232, цільове призначення 10.07 - для рибогосподарських потреб, яка розташована у адміністративних межах Южинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області (за межами населеного пункту).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Аналогічна стаття міститься у новій редакції ЦПК України, зокрема у частині першій статті 19.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

З аналізу пункту 1 частини першої статті 12 ГПК України вбачається, що укладення договору між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем не є безумовною підставою для розгляду спору між ними в порядку господарського судочинства, оскільки для цього слід встановити наявність саме господарських правовідносин між сторонами. За відсутності господарських правовідносин між сторонами, спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи частин першої, другої статті 373 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами першою та другою статті 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до абзацу першого частини першої та частини другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Водночас частиною першою статті 93 ЗК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі», передбачено, що засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, є правом оренди земельної ділянки.

Згідно з абзацами першим і другим частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Водночас за приписами статті 120 ЗК України у редакції, чинній на момент набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Спірна земельна ділянка може надаватися в користування (оренду) власнику розташованого на ній нерухомого майна у порядку, визначеному, зокрема статтями 116, 124 ЗК України.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 123 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі №921/158/18 зазначила про те, що якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Отже, у разі відмови в наданні спірної земельної ділянки у користування або ж залишення відповідного клопотання без розгляду, особа не позбавлена права оскаржити рішення, дію чи бездіяльність органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування до суду за захистом відповідних цивільних прав та інтересів.

Враховуючи вище викладене суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що вказані правовідносини, які виникли між сторонами підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.М. Литвинюк