Справа № 359/444/21 Головуючий 1 інстанція- Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/4502/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 травня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 29 травня 2019 року між банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», а також «Паспорт споживчого кредиту». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 112000 грн. із сплатою 37,2 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, має прострочену заборгованість, яка станом на 05 листопада 2020 року становить 117267,57 грн., з яких тіло кредиту - 106550,33 грн., проценти - 10717,24 грн. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 117267,57 та судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг за тілом кредиту в розмірі 106550,33 грн та судовий збір у розмірі 1912 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог і ухвалити нове, яким задоволити вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів узгодження з позивачем усіх умов кредитного договору, хоча банк надав на

- 2 -

підтвердження досягнення згоди з усіх умов договору відповідні докази, а саме: копію анкети-заяви відповідача, розрахунок боргу, умови та правила надання банківських послуг, тарифи та інші докази. Окрім того, суд не звернув уваги, що спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі договору приєднання і регулюються ст.634 ЦК України, згідно якого сторона може лише приєднатися до такого договору і не може запропонувати свої умови договору. Суд не врахував, що відповідач виконував умови кредитного договору, користувався кредитними коштами і погашав кредит, що стверджується розрахунком боргу та випискою по рахунку про рух коштів. Також, банком надано паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 29 травня 2019 року, в якому сторонами погоджено розмір процентної ставки, що у свою чергу свідчить про правомірність вимог про стягнення процентів та підтверджується практикою Верховного Суду у постановах: від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року справі № 752/1169/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17 та від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 11 січня 2022 року направлена згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на електронну адресу відповідача, вказану ним в анкеті-заяві та за якою він отримував повідомлення в суді першої інстанції, що стверджується повідомленням про її доставлення.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 117267,57 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2019 рокувідповідач

ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та заповнив і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 112000 грн. із сплатою 37,2 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування, що стверджується копією анкети-заяви (а.с.16), копією паспорта (а.с.62-63), довідками про видані картки та зміну умов кредитування (а.с.14-15), розрахунком боргу (а.с.6-8) та випискою по рахунку (а.с.9-13).

Анкета-заява позичальника містить докладну інформацію щодо особи позичальника ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, адресу його електронної пошти, наявність автомобіля, сімейний стан, дані дружини та номер її мобільного телефону.

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Також, судом встановлено, що відповідач 29 травня 2019 року активував платіжну картку за допомогою коду і користувався кредитними коштами та здійснював періодичне погашення кредиту одноразово в розмірі від 50 до 10000 грн. Останнє погашення кредиту відбулося 01 жовтня 2020 року на суму 1000 грн., після чого оплати на погашення кредиту відповідачем не проводилися, що стверджується наданим банком розрахунком, а також випискою про рух коштів, де чітко відображені як розмір коштів, які використовував відповідач, та місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розтащовані, так і розмір та місця поповнення ним коштів (а.с.9-13).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір і стягуючи тіло кредиту, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_1 не повернув у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав АТ КБ «Приватбанк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 106550,33 грн.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

З огляду на встановлені у справі обставини та вимоги закону, суд вірно захистив права позивача як кредитора і стягнув на його користь тіло кредиту в розмірі 106550,33 грн.

Водночас, колегія суддів не може погодитися із рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом у розмірі - 10717,24 грн.

Відмовляючи у позові в цій частині, суд виходив з того, що анкета-заява ОСОБА_1 не містить відомостей про розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а доданий до позову витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами

- 4 -

щодо істотних умов договору, зокрема розміру процентів, та неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами - 37,2 % і як наслідок необгрунтованість вимог позивача в цій частині.

Такі висновки суду є хибними та суперечать матеріалам справи, в яких наявний наданий банком Паспорт споживчого кредиту (інформація про умови кредитування), підписаний представником банку і відповідачем ОСОБА_1 29 травня 2019 року, в якому міститься повна інформація про особливості здійснення ПриватБанком кредитування фізичних осіб за платіжною карткою, в тому числі вказано розмір процентної ставки.

Таке відповідає Закону України «Про споживче кредитування», який вступив у дію 10 червня 2017 року і відповідно до ч.2 ст.9 якого до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч.3цієї статті.

Суд не врахував, що саме після підписання 29 травня 2019 року анкети-заяви і Паспорта споживчого кредиту (повністю відповідає додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування») відповідачу було встановлено кредитний ліміт 112000 грн., відповідач отримав платіжну карту № НОМЕР_1 , активував її за допомогою коду і з цієї дати, тобто із 29 травня 2019 року, розпочав використання кредитних коштів, витративши в цей день 103000 грн.

Окрім того, суд в достатній мірі не врахувуав, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 визнав позов у повному обсязі, погодившись із встановленими процентами та їх нарахуванням.

Наведене у свою чергу спростовує висновки суду про відсутність погодження між сторонами розміру плати (процентів) за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів не грунтується на матеріалах справи.

Апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність зміни рішення і стягнення із відповідача на користь ПриватБанку боргу за кредитним договором у розмірі 117267,57 грн., який включає тіло кредиту - 106550,33 грн. та проценти - 10717,24 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України ЦПК України у зв`язку із зміною судового рішення і задоволенням позову суд змінює розподіл судових витрат і покладає на відповідача витрати на оплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

- 5 -

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 117267,57 грн. та судовий збір у розмірі 2102 гривні.

Стягнути із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського 1-д, МФО 305299, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: