ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 680/578/17

Провадження № 22-ц/4820/188/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №680/578/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2021 року (суддя Яцина О.І.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 зазначав, що він є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 682338900:01:001:0185 та 682338900:01:001:0186, а ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_4 ) належать на праві власності суміжні земельні ділянки з кадастровими номерами 682338900:01:001:0001 та 682338900:01:001:0003, що підтверджується Державними актами відповідно серії ЯЖ №954348 та серії ЯЖ№954350 від 17.02.2009. Позивач вказує, що зазначені земельні ділянки здобуто ним та ОСОБА_5 у власність в порядку їх безоплатної передачі, що постійно перебували в їхньому користуванні.

ОСОБА_3 посилається на те, що 30.10.2008 представником виконавця геодезичних робіт при виготовлені технічної документації ОСОБА_5 було складено протокол погодження та встановлення меж земельних ділянок, відповідно до якого встановлено та погоджено на місцевості межі земельних ділянок, на місцевості кути повороту межі закріплено межовими знаками - камінням та дерев`яними кілками в кількості 16 шт. Встановлена межа практично відповідала історичній межі між спірними земельними ділянками і з приводу її встановлення ні у кого не виникало скарг. Крім того, на звороті протоколу міститься нібито підпис позивача, хоча він його не вчиняв.

Також, ОСОБА_3 зазначив, що починаючи з 2015 року між ним та ОСОБА_5 , а більше з дочкою останнього ОСОБА_4 виникали суперечки щодо існуючої межі. Однак, згідно із висновком судової земельно-технічної експертизи від 16.05.2017 межі земельних ділянок сторін, що встановлені правовстановлюючими документами, не відповідають фактичним межам земельних ділянок, що належать сторонам через те, що вони зміщені в північно-східну сторону. Позивач вказує, що таке зміщення відбулось внаслідок допущеної похибки при прив`язці земельної ділянки ОСОБА_5 до Державної системи координат під час виготовлення технічної документації у 2008 році. Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що правовстановлюючий документ щодо земельної ділянки ОСОБА_5 виготовлений із порушенням вимог закону, а тому і просив скасувати державний акт серії ЯЖ 954348 від 17.02.2009, що посвідчує право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер 682338900:01:001:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 02 березня 2018 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року провадження у справі зупинено до закінчення шестимісячного строку. необхідного для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 09 березня 2021 року провадження у справі поновлено. Залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 .

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано твердження позивача про порушення порядку видачі спірного державного акта, крім того помилково взято до уваги висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №580/168/16 в частині значення погодження меж земельної ділянки з іншими власниками. Разом з тим, суд першої інстанції не взяв до уваги покази відповідача по справі про самовільне зміщення на 30 см у 2016 році закопаного батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_3 каменя, якими вони ще за життя позначили межові знаки своїх земельних ділянок.

Також, ОСОБА_3 посилається на те, що в 1995 році на його земельній ділянці було збудовано сінник та паркан, а враховуючи факт самочинно змінених межових знаків та оформлення права власності на частину земельної ділянки, на якій розташований сінник позивача, наявний факт втручання в мирне володіння майном останнього.

Апелянт вважає, що враховуючи правову позицію Верховного Суду України у справі №6-46цс14 від 04.06.2014 та Великої Палати Верховного Суду у справі №2-3007/11 від 12.12.2018, позивач правомірно звернувся до суду з позовною вимогою про скасування державного акту та обраний спосіб захисту є належним, а зроблені висновки судом першої інстанції про необхідність скасування рішення на підставі якого видано державний акт є необґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що ухвалою Новоушицького районного суду від 05.07.2021 незаконно відмовлено у задоволені його заяви про зміну предмету позову з підстав її неподання у встановлений ЦПК України строк, адже позивачем були наведені поважні підстави для подання такої заяви після закриття підготовчого засідання у справі, а відмова у її задоволені позбавляє ОСОБА_3 можливості у ефективному способі захисту своїх прав.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник апелянта ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідачки ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, скористалися своїм правом на представництво їх інтересів у суді адвокатами.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17.02.2009 ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано Державний акт серії ЯЖ №954348 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0001 та Державний акт серії ЯЖ №954350 на право власності на земельну ділянку площею 0,1387 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Ставчани Новоушицького району Хмельницької області, кадастровий номер :01:001:0003 (т.1 а.с.6,7).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2017 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0185 та земельної ділянки площею 0,1590 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0186 (т.1 а.с.45-46).

Земельна ділянка позивача з кадастровим номером :01:001:0185 межує із земельною ділянкою відповідачки з кадастровим номером :01:001:0001.

Також суд становив, що протокол погодження та встановлення меж земельної ділянки від 30.10.2008, який є складовою технічної документації із землеустрою ОСОБА_5 містить проти прізвища землекористувача ОСОБА_3 підпис (т.1 а.с.8).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №1782/1783/18-26 від 31.05.2018 підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Представники суміжних землекористувачів» навпроти прізвища ОСОБА_3 у протоколі погодження та встановлення меж земельної ділянки від 30.10.2008 виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою (т.1 а.с. 127-131).

Як вбачається із Витягів з Державного земельного кадастру від 22.09.2016 інформація про зареєстроване право на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0186 та :01:001:0185, що розташовані по АДРЕСА_1 в державному земельному кадастрі відсутня (т.1 а.с. 148, 151).

Відповідно до Витягу з рішення позачергової сесії селищної ради VII скликання від 20 жовтня 2016 року №17 смт. Нова Ушиця «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , жителю АДРЕСА_1 : для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0185, площею 0,25000 га, яка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови (угіддя - забудовані землі) в АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0186, площею 0,1590 га, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення в АДРЕСА_1 .

Встановлено гр. ОСОБА_3 межі земельних ділянок: для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0185, площею 0,25000 га, яка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови (угіддя - забудовані землі) в АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0186, площею 0,1590 га, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення в АДРЕСА_1 .

Передано безоплатно у власність гр. ОСОБА_3 земельні ділянки зазначені у пункті 8 та підпункті 8.1. цього рішення та проведено державну реєстрацію права приватної власності на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав. (а.с.154)

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, адже ОСОБА_3 не довів, що видачею ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , оспорюваного Державного акту на земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0001 порушуються його права як власника чи землекористувача суміжної земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного Кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Частиною 1 ст. 91 ЗК України визначено обов`язки власників земельних ділянок, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно із ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Статтею 125 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 126 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно з положеннями ст. 55 Закону України «Про землеустрій» установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за змістом постанов від 23 липня 2018 року та від 14 березня 2019 року у цивільних справах відповідно № 760/8892/17 та №757/55244/17-ц сформував висновок про те, що суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані сторонами Державні акти про право власності на земельні ділянки від 17.02.2009, протокол погодження та встановлення меж земельної ділянки від 30.10.2008, Витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2017, Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.09.2016, Витяг з рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради VII скликання від 20.10.2016 №17, показання ОСОБА_3 , як свідка та інші письмові докази прийшов до вірного висновку, що позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами порушення його прав, свобод та інтересів на час видачі ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 682338900:01:001:0001.

А наданий позивачем, як письмовий доказ висновок №005/17 судової земельно-технічної експертизи від 16.05.2017, що проведена по цивільній справі №680/1009/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не є достовірним доказом, на підставі якого можна встановити порушення прав позивача на час видачі спірного Державного акту про прав власності на земельну ділянку від 17.02.2009.

Адже, зазначений письмовий доказ містить висновки щодо невідповідності меж усіх земельних ділянок, що належать сторонам (4 земельні ділянки), державним актам на право власності, а предметом зазначеного спору є саме оскарження Державного акту про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 682338900:01:001:0001.

І, як слідує з описової частини вказаного письмового доказу, за наявності інформації щодо координат крайніх поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0001 відповідно до меж, що визначені правовстановлюючими документами в системі координат 1963 року та фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 при їх співставленні в програмному забезпеченні для цифрової картографії та землеустрою Digital/Delta XE Version 5.0 Professional встановлено, що фактичні межі зазначеної земельної ділянки ОСОБА_5 не відповідають межам, що визначені правовстановлюючими документами і невідповідність відбулася за рахунок того, що: фактичні межі цієї земельної ділянки збільшилися в порівняні з правовстановлюючими документами з рахунок земель сільської ради на площу 0,0001 га = 1 кв.м. та за рахунок земель сусіднього землевласника ОСОБА_3 на площу 0,0006 га = 6 кв.м.; і фактичні межі цієї земельної ділянки зменшилися в порівнянні з правовстановлюючими документами за рахунок того, що перебувають в фактичному користуванні сільської ради на площу 0,0001 га = 1 кв.м. і за рахунок земель, що перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_3 , на площу 0,0036 га = 36 кв.м.

А фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_3 , кадастровий номер :01:001:0185 (що межує із земельною ділянкою відповідачки, кадастровий номер :01:001:0001) не відповідають межам, визначеним правовстановлюючими документами, адже фактичні межі зазначеної земельної ділянки збільшилися в порівнянні з правовстановлюючими документами за рахунок земельної ділянки сусіднього землевласника ОСОБА_5 на площу 0,0041 га = 41 кв.м.; і фактичні межі цієї земельної ділянки зменшилися в порівнянні з правовстановлюючими документами за рахунок того, що перебувають в фактичному користуванні сільської ради і сусіднього землевласника ОСОБА_6 на площу 0,0003га = 3 кв.м. (т.1 а.с. 48-59).

І суд першої інстанції, оцінивши зазначений вище письмовий доказ та показання ОСОБА_3 , як свідка, у сукупності із іншими доказами, прийшов до вірного висновку про недоведеність позивачем порушення його прав, свобод та інтересів як сусіднього землекористувача на час видачі спірного Державного акту про право на землю ОСОБА_5 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду про недоведеність порушення прав позивача без врахування принципу на мирне володіння майном є безпідставними.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про безпідставність посилань суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні саме на висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, що викладений у постанові від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц, адже до спірних правовідносин у зазначеній справі застосовано Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що затверджена наказом Держкомзему № 376 від 18.05.2010, а у цій справі підлягала до застосування Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, що затверджена наказом Держкомзему №43 від 04.05.1999 та зареєстрована у Міністерстві України 04.06.1999 за №354/3647 не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини у справі №580/168/16-ц та у цій справі є подібними, адже в обох випадках підставою та предметом спору є скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку з підстав не погодження суміжним землекористувачем протоколу встановлення та погодження меж земельної ділянки.

А відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції при виборі і застосуванні саме норм права до спірних правовідносин були вірно враховані висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що до спірних правовідносин підлягала застосування Інструкція, чинна на час видачі оскаржуваного Державного акта: Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 та зареєстрована у Міністерстві України 04.06.1999 за №354/3647. Однак, це порушення не вплинуло на правильність вирішення справи по суті.

Що стосується заперечення на ухвалу Новоушицького районного суду Хмельницької області від 05 липня 20021 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстава позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Складовими частинами позову є предмет, підстава, зміст.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Таким чином, зміна предмету позову означає зміну вимог, з якими позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову, як визначено вищенаведеною нормою частиною третьою статті 49 ЦПК України, не допускається. Доповнення позовних вимог новими вимогами та новими обставинами по своїй суті є новим позовом.

Чинним процесуальним законодавством передбачено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Як вбачається із змісту заяви про зміну предмету позову та залучення до участі у справі співвідповідача від 06 липня 2021 року (майже через чотири роки після постановлення Новоушицьким районним судом ухвали від 17.08.2017 про відкриття провадження у справі і майже через півтора року після постановлення Новоушицьким районним судом ухвали від 26.02.2020 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (т. 1 а.с. 61, 157, 230-231) ОСОБА_3 заявляє нові додаткові вимоги до відповідачки ОСОБА_4 , а саме про: скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 11.02.2021 по спадковій справі №154-2020 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56576143 від 11.02.2021 приватного нотаріуса Кохан О.В. щодо державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер 682338900:01:001:0001, як незаконне та просить залучити до участі у справі як співвідповідача приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Кохан О.В. І ці додаткові вимоги є такими, що змінюють заявлений 13.07.2017 позивачем предмет спору.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у прийнятті до провадження заяву ОСОБА_3 про зміну предмету позову, правильно виходив з того, що вказана заява подана поза межами строку, визначеного нормою частини 3 статті 49 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай