Справа № 135/193/22
Провадження № 2/135/143/22
16.05.2022 Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя,
Рішенням Ладижинського мiського суду Вінницької областi вiд 21.12.2011 року мiж ними проведено роздiл даного домоволодіння та визнано за нею та відповідачем право власності в рівних долях, тобто по 1/2 частці житлового будинку з господарськими спорудами кожному.

Рішенням Ладижинського мiського суду Вінницької областi вiд 30.05.2012 року визначено їм порядок користування житловим будинком.

Разом з цим мiж ними залишилися нерозділеними такі господарські споруди, як: літня кухня, лiт. Б, вартістю - 53605 грн; погрiб, лiт.б1,вартістю - 3444 грн; гараж, лiт.б2, вартістю - 15388 грн; сарай, літ. В, вартістю - 9967 грн; убиральня, лiт.Г, вартістю - 727 грн; огорожа ,лiт. 1-3, вартістю - 3450 грн, а всього майна на загальну суму 86581 грн.

Без розділу мiж ними цих господарських споруд, вони не зможуть розділити земельну ділянку, виділену їм в користування, та приватизувати її.

Отже виникла необхідність провести мiж ними роздiл господарських споруд в натурі. При розділі вона бажає отримати літню кухню, лiт. Б, вартістю - 53605 грн, та погрiб, лiт.б1, вартістю -3444 грн. Відповідачеві виділити гараж, лiт.б2, вартістю - 15388 грн; сарай, лiт. В, вартістю - 9967 грн; вбиральню, лiт.Г, вартістю - 727 грн; огорожу, лiт. 1-3, вартістю 3450 грн. Вони дійшли спільної думки, що грошова компенсація за різницю у вартості майна стягуватися не буде.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладені позивачем у позовній заяві підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач, повторно будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив.

За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України , вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст.68 Сімейного кодексу України , розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.2ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно положень ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Із змісту п.23 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Із п.30 постанови вбачається, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Суд встановив, що за час спільного проживання у шлюбі однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули наступне майно: домоволодiння АДРЕСА_1 . Дане домоволодiння складається із: житлового будинку, літ.А1 вартістю 68932 грн; тамбуру, літ.а, вартістю 2731 грн; ганку, літ.а1, вартістю 1133 грн; прибудови, літ.а2, вартістю 4677 грн; літньої кухні, літ.Б, вартістю 53605 грн; погребу, літ.б1, вартістю 3444 грн; гаражу, літ.б2, вартістю 15388 грн; сараю, літ.В, вартістю 9967 грн; убиральні, літ.Г, вартістю 727 грн; огорожі, літ.1-3, вартістю 3450 грн., що підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок, експлікацією приміщень та характеристикою будинку та рішеннями Ладижинського міського суду від 21.12.2011 по справі №2-436/2011 та від 30.05.2012 по справі №211/541/12..

Мiж ОСОБА_2 (Завальна) та ОСОБА_3 проведено роздiл спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині житлового будинку із господарськими спорудами, що вбачається з копії рішення Ладижинського мiського суду Вінницької областi вiд 21.12.2011 року.

Крім того, рішенням Ладижинського мiського суду Вінницької областi вiд 30.05.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визначено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Таким чином, залишилися нерозділеними господарські споруди: літня кухня, лiт. Б; погрiб, лiт.б1; гараж, лiт.б2; сарай, літ. В; убиральня, лiт.Г; огорожа , лiт. 1-3.

З копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 11.04.2018 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Відтак, набуте колишнім подружжям майно, до якого входять, зокрема, і господарські споруди домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві спільної часткової власності, може бути поділене в натурі між співвласниками.

Виходячи із наведеного, оскільки відповідач не заперечив щодо пред?ялених позовних вимог позивача, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 68 - 71 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 258-265, 280-282 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя - задовольнити.

Виділити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та визнати за нею право власності на господарські споруди домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: літню кухню літ. Б, вартістю 53605 грн; погріб літ. б1, вартістю - 3444 грн.

Виділити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) та визнати за ним право власності на господарські споруди домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: гараж літ. б2, вартістю 15388 грн; сарай літ. В, вартістю - 9967 грн; вбиральню літ. Г, вартістю 727 грн; огорожу літ. 1-3, вартістю 3450 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 20.05.2022.

Суддя