Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 жовтня 2022 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обгрунтування позову, позивач зазначив, що відповідач у вищевказаному житлі не проживає без поважних причин понад три роки, а лише зареєстрована.
Відповідач, відповідно до приписів частини статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив не подала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідач перебувала з ним у шлюбі, але сімейні відносини припинилися, шлюб було розірвано рішенням Романівського районного суду Житомирської області, в спірній квартирі вона не проживає більше трьох років, добровільно з реєстрації знятись не бажає, що тягне порушення його права на розпорядження майном.
Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в ході судового розгляду дали показання про те, що ОСОБА_2 в спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживає більше трьох років.
Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами та показання свідків, заслухавши пояснення позивача, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири від 31 жовтня 2013 року та інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №307995291 від 22 серпня 2022 року.
Згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.
Відповідно до будинкової книги ОСОБА_2 зареєстрована за вищевказаною адресою з 27 листопада 2017 року.
Актом, складеним депутатом Романівської селищної ради Житомирської області за участі сусідів від 26 серпня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає більше трьох років.
Окрім цього, показання свідків, що були допитані у судовому засіданні, свідчать про те, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі понад три роки.
Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не проживає без поважних причин в належній йому квартирі більше трьох років, а лише зареєстрована . Наведене перешкоджає йому як власнику майна вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним житлом.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України), члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
Аналогічні положення містяться і у частині 1 статті 405 ЦК України.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Проте відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Наведена норма регулює правовідносини між власником житла та членом його сім`ї з приводу користування цим житлом. При вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням зясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 була членом сім`ї власника квартири АДРЕСА_1 .
За змістом пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року у справі №825/1335/13-а у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 30 червня 2015 року (справа №21-1438а15).
Відповідач доводів позивача щодо своєї відсутності у житловому приміщенні понад встановленого строку без поважних причин не спростувала, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.
За змістом статті 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
Керуючись статтями 10-13, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання вказана в заяві: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.М. Кірічук