КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8560/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/5641/21

05 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Ящук Т.І.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Державної казначейської служби України Олешка Олексія Миколайовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Котвицького В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,-

в с т а н о в и в:

22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 вересня 2015 року ним поштою було отримано повідомлення від 14вересня 2015 року про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Зі змісту отриманого повідомлення про підозру йомустало відомо про те, що 10 вересня 2015 року слідчий в особливо важливих справахпершого слідчого відділу прокуратури м. Києва Неділько О.В. зареєстрував у ЄРДР матеріали кримінального провадження №0001038 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.1 ст.263-1 КК України. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження було доручено слідчому управлінню прокуратури міста Києва. Міра запобіжного заходу йому не обиралась.

Зазначає, що в подальшому досудове розслідування у кримінальному провадженні за його підозрою неодноразово призупинялось та відновлювалося на строк один-два дні, потім знову призупинялось у зв`язку із нібито розшуком підозрюваного ОСОБА_2 , до вчинення яким злочину він не мав ніякого відношення.

В подальшому, 10 жовтня 2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001038 було доручено Головному слідчому управлінню Національної поліції України.

Зазначає, що 28 лютого 2017 року постановою прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України Шимончука А.О. з матеріалів кримінального провадження №0001038 від 10 вересня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч.1 ст.263-1 КК України, в окреме провадження були виділені матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_1. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Дані матеріали були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань під №0000228 від 28лютого 2017 року.

В подальшому, матеріали кримінального провадження №0000228 від 28 лютого 2017 року були знову об`єднані в одне кримінальне провадження разом із кримінальним провадженням №0001038 від 10 вересня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 263-1 КК України за підозрою ОСОБА_4 та за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за підозрою ОСОБА_1.

01 червня 2017 року було прийнято рішення про виділення копій матеріалів у вказаному провадженні щодо ОСОБА_1. в окреме кримінальне провадження №0001769 від 01червня 2017 року, за результатами якого01 червня 2017 року прокурором у провадженні винесено постанову про зміну підслідності даного кримінального провадження та доручено здійснювати досудове розслідування слідчому управлінню прокуратури м. Києва.

В подальшому, прокурором м. Києва дане кримінальне провадження було направлене для організації досудового розслідування до Київської місцевої прокуратури №2.

Органом, що проводив подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001769 від 01 червня 2017 року за підозрою ОСОБА_1. , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, керівником Київської місцевої прокуратури №2 був визначений СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві.

Вказує на те, що він неодноразово звертався із письмовими клопотаннями як до слідчих, що проводили досудове розслідування вказаного кримінального провадження, так і до прокурорів м. Києва та Генеральної прокуратури України змотивованими вимогами про закриття відносно нього вказаного кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення. Однак, він отримав відмову у задоволенні клопотання підозрюваного щодо закриття кримінального провадження.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №2 Пастуховського М.С. від 23 квітня 2018року було закрито кримінальне провадження №0001769 від 01 червня 2017 року відносно ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Звертає увагу суду, що він фактично був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності та перебував під кримінальним переслідуванням у статусі підозрюваного на протязі 32 місяців, а саме - з вересня 2015 року по квітень 2018 року включно, що позбавляло його можливості вести нормальний і звичний спосіб життя.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на його користь грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 192 000,00 грн. шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку та перерахування на його банківський рахунок.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 192 000,00 грн. шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку та перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 28 червня 2022 року представник відповідача Державної казначейської служби України Олешко Олексій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вважає, що суд першої інстанції невірно визначив джерело відшкодування моральної шкоди та, як наслідок, помилково стягнув моральну шкоду саме з Державної казначейської служби України.

Зазначає, що державні органи, як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями.Тобто, Державна казначейська служба виступає від свого імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна.

Отже, на думку апелянта держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні.

З огляду на вище викладене, на думку апелянта, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди позивачу з Державної казначейської служби України є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права позивача.

26 серпня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бевз Сергій Владиславович подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги.

Зазначає, що в апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби не заперечує факт того, що право позивача було порушено та підлягає захисту. Апеляційна скарга не містить доводів про те, що суд першої інстанції по суті виніс неправильне рішення.

В судове засідання представник Державної казначейської служби України не з`явився, про день та час слухання справи Державна казначейська служба України повідомлена, причин неявки представника не зазначила, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Представник Київської міської прокуратури Котляр Тетяна Михайлівна в судовому засіданні частково підтримала доводи апеляційної скарги, зазначила, що на відшкодування моральної шкоди позивачу кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби України.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бевз Сергій Владиславович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Офісу Генерального прокурора, представник Національної поліції України в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2015 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Неділько Олександром Валентиновичембуло внесено до ЄРДР відомості та розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001038 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 263- 1 КК України. (т. 1 а.с. 2)

14 вересня 2015 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Неділько Олександром Валентиновичем було повідомлено про підозру ОСОБА_1 . (т. 1 а.с. 28)

13 листопада 2015 року та 13 січня 2016 року заступником прокурора міста Києва радником юстиції Авраменко Олександром Івановичем було винесено постанови про продовження строку досудового розслідування. (т. 1 а.с. 65,67)

14 травня 2016 року заступником Генерального прокурора України державним радником юстиції 3 класу Столярчуком Ю.В. було винесено повідомлення про прийняття кримінального провадження до провадження та початок досудового розслідування за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263-1 КК України.(т. 1 а.с. 72)

06 жовтня 2016 року заступником Генерального прокурора України радником юстиції Столярчуком Юрієм Васильовичем було винесено постанову про продовження строку досудового розслідування. (т. 1 а.с. 80)

23 квітня 2018 року прокуроромКиївського місцевої прокуратури №2 юристом 2 класу Пастуховським М.С. було винесено постанову про закриття кримінального провадження. (т. 1 а.с. 188-193)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Київської міської прокуратури, Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди незаконними діями органів досудового слідства, а тому така шкода підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови прокурора Київського місцевої прокуратури № 2 юриста 2 класу Пастуховського М.С від 23 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001769 від 01.06.2017 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним розміром, який за встановлених фактичних обставин справи відповідає правилам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18), від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції врахував обсяг заподіяної позивачу моральної шкоди, глибину та тривалість його моральних страждань, перебування позивача під слідством протягом тривалого часу - протягом 32 місяців і, виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 192 000,00 грн., яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача, як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до її збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Разом з тим, прийшовши до правильного висновку пронаявність законних підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 192 000,00 грн., яка була заподіяна позивачу внаслідок незаконних дій органів досудового слудства, суд першої інстанції не врахував, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що правильно вирішивши спір по суті, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відшкодування моральної шкоди в сумі 192 000,00 грн. на користь ОСОБА_1 повинно здійснюватись шляхом стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку та перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги про неправильність такого висновку суду першої інстанції є обгрунтованими, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року необхідно змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції у наступній редакції. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) - 192 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 2, 170 ЦК України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача Державної казначейської служби України Олешка Олексія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції у наступній редакції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) - 192 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2022 року.

Головуючий: Судді: