Справа № 752/9858/21
Провадження № 2/752/2266/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 жовтня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у приміщенні суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та невиконання грошового зобов`язання

встановив:

19.04.2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних та невиконання грошового зобов`язання до ОСОБА_1

23.04.2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

26.10.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 19.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 202 980, 00 дол. США строком до 19.06.2018 року зі сплатою 14 % річних.

15.05.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № від 19.06.2008 року.

19.06.2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № від 19.06.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстровано в реєстрі № 4001.

ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання за кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № від 19.06.2008 року у розмірі 3 082 366, 64 грн. та 1 700, 00 грн. судового збору та 120, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними та зобов`язання вчинити дії. Зазначене рішення набрало законної сили 20.03.2012 року.

У зв`язку з неналежним виконанням рішення суду та умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами на адресу позичальника направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором № 114/5-211825 від 11.03.2021 року.

Зазначене повідомлення залишено позичальником без виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 05.03.2018 року по 05.03.2021 року, позичальник має сплатити на користь банку 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 43 058, 97 дол. США, що еквівалентно 1 195 162, 08 грн.

З огляду на викладене вище, просили стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість у розмірі 43 058, 97 дол. США, що еквівалентно 1 195 162, 08 грн. та судовий збір у розмірі 17 927, 43 грн.

11.10.2021 року до суду подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідачка ОСОБА_1 заперечувала проти позову у повному обсязі, з наступних підстав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № від 19.06.2008 року у розмірі 3 082 366, 64 грн. та 1 700, 00 грн. судового збору та 120, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Зазначене рішення набрало законної сили 20.03.2012 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2018 року відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року та від 08.12.2020 року залишено без задоволення заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

18.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за № 388 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № від 19.06.2008 року шляхом звернення стягнення на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0, 508 га (кадастровий номер: 8 000 000 000:79:194:0004) та житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 466 173, 67 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 12 522 470, 87 грн.

Стягнення здійснювалося за період з 19.06.2008 року по 04.04.2019 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року, що залишено без змін Київським апеляційним судом виконавчий напис нотаріуса від 18.04.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку із зверненням банку до суду з позовом про стягнення заборгованості та ухваленням Голосіївським районним судом м. Києва 12.12.2011 року рішення, банк змінив строки виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором.

Крім того, банком пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних та невиконання грошового зобов`язання, оскільки строк виконання основного зобов`язання змінено ще у 2011 році шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 19.06.2008 року.

Просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 18.10.2022 року сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Врахувавши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 202 980, 00 дол. США строком до 19.06.2018 року зі сплатою 14 % річних.

15.05.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № від 19.06.2008 року.

19.06.2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № від 19.06.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстровано в реєстрі № 4001.

ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання за кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № від 19.06.2008 року у розмірі 3 082 366, 64 грн. та 1 700, 00 грн. судового збору та 120, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними та зобов`язання вчинити дії. Зазначене рішення набрало законної сили 20.03.2012 року.

У зв`язку з неналежним виконанням рішення суду та умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами на адресу позичальника направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором № 114/5-211825 від 11.03.2021 року. Зазначене повідомлення залишено позичальником без виконання.

Звертаючись до суду з позовом, позивачем зазначено, що відповідно до розрахунку заборгованості за період з 05.03.2018 року по 05.03.2021 року, позичальник має сплатити на користь банку 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 43 058, 97 дол. США, що еквівалентно 1 195 162, 08 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із зверненням банку до суду з позовом про стягнення заборгованості та ухваленням Голосіївським районним судом м. Києва 12.12.2011 року рішення, банк змінив строки виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором.

Банком пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних та невиконання грошового зобов`язання, оскільки строк виконання основного зобов`язання змінено ще у 2011 році шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 19.06.2008 року.

Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.05.2018 року відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року.

Ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року та від 08.12.2020 року залишено без задоволення заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 року.

18.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис за № 388 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № від 19.06.2008 року шляхом звернення стягнення на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель загальною площею 0, 508 га (кадастровий номер: 8 000 000 000:79:194:0004) та житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 466 173, 67 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 12 522 470, 87 грн. Стягнення здійснювалося за період з 19.06.2008 року по 04.04.2019 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року, що залишено без змін Київським апеляційним судом виконавчий напис нотаріуса від 18.04.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Зазначені обставини, на думку відповідачки, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ст. 599 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор, на власний розсуд, змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (с. 625 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Судом встановлено, що відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором № від 19.06.2008 року, відповідно до якого їй було надано кредит строком до 19.06.2018 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення.

Таким чином, з ухваленням судом у 2011 році рішення про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором № від 19.06.2008 року зобов`язання відповідачки сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилася. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідачки сум, передбачених ст. 625 ЦК України , за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено у 2011 році, станом на теперішній час, зазначене рішення не виконано, тобто позивач знав про порушення свого права фактично з 2011 року, однак до суду з позовом про стягнення 3 % річних звернувся лише у 2021 році, тобто зі спливом 3 років позовної давності.

Відтак , суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності та вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що заявлені АТ «Райффайзен Банк Аваль» позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та невиконання грошового зобов`язання до ОСОБА_1 , не підлягають задоволенню судом.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та невиконання грошового зобов`язання, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк