ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6810/22 Справа № 203/2500/21 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому позивач, з урахування редакції позовної заяви, наданої в порядку усунення недоліків позовної заяви від 13.09.2021 року, просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.04.2011 року у розмірі 28257,17 грн станом на 11.05.2021 року; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач звернулась до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26.04.2011 року. Відповідно до виявленого бажання відповідача, їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Як зазначив позивач, АТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі свої зобов`язання перед відповідачем та надав їй можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах, встановленого кредитного ліміту.

Проте відповідач не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, з урахуванням внесених відповідачем коштів станом на 11.05.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 28257,17 грн, яка складається з наступного: 24036,73 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 17225,96 грн заборгованість за поточним кредитом, 6810,77 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1101,67 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 3118,77 грн заборгованість за простроченими відсотками.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 28257,17 грн станом на 11.05.2021 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

З даним рішенням не погодився АТ КБ ПриватБанк та звернувся із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг.

До Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просить суд рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, що 26.04.2011 року була заповнена анкета-заява про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , приєдналася до Умов та Правил надання банківських послу в ПриватБанку, серії НОМЕР_2 .

При цьому в анкеті-заяві вказані наступні відомості щодо відповідача: адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; номер паспорта серії НОМЕР_3 , виданий Жовтневим РВ УМВД України 01.01.1990 року, без зазначення про виявлене бажання щодо отримання певної кредитної картки та бажаного кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами чи пені, та додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з довідками, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким їй були надані кредитні картки датами відкриття: 16.03.2011 року, терміном дії 04/15, 01.07.2014 року, терміном дії 04/18, 23.08.2017 року, терміном дії 05/21, а саме: 16.03.2011 року картка НОМЕР_4 , терміном дії 04/15, 01.07.2014 року картка НОМЕР_5 , терміном дії 04/18, 23.08.2017 року картка НОМЕР_6 , терміном дії 05/21; зміна умов кредитування та обслуговування кредитної картки відбувалась з 16.03.2011 року по 17.04.2019 року та кредитний ліміт зменшувався з 15000,00 грн до 0,00 грн, відповідно.

Відповідно до відомостей з паспорта громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона мала паспорт серії НОМЕР_7 , який був виданий 17.03.2008 року Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , та має паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , який був виданий Кіровським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 16.05.2014 року, адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідно до виписки за договором № б/н, станом на 17.05.2021 року за період з 27.04.2011 року по 01.05.2021 року відображено операції за карткою, здійснені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , з поповнення картки готівкою, щомісячних платежів за сервісом «Оплата частинами» за покупку, поповнення мобільного телефону, оплати товарів, переказу на картку, зняття готівки в банкоматі, а також операції зі списання відсотків, автоматичного погашення простроченої заборгованості, пені за прострочку, службових операцій та погашення простроченої заборгованості.

За відомостями з довідки від 07.12.2021 року № 8М42CU50M44QF4ED, ОСОБА_2 станом на 11.05.2021 року має залишок заборгованості за угодою № SAMDNWFC6 від 01.07.2014 року у розмірі 22038,40 грн із встановленим кредитним лімітом 50000,00 грн (картка «Універсальна Голд»).

За відомостями з виписки по витратам по картці та додатковим рахункам договору № SAMDNWFC6 від 01.07.2014 року, за період з 27.04.2011 року по 07.12.2021 року, усього за вказаний період витрати на рахунку становлять 406036,79 грн, баланс на кінець періоду: - 29598,60 грн.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.04.2011 року у розмірі 28257,17 грн станом на 11.05.2021 року; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Поняття кредитного договору визначено у ст.1054 ЦК України. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст.526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Таким чином, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Як вбачається із заяви-анкети № б/н від 27 травня 2014 року, остання містить лише анкетні дані відповідача. Розміру кредитного ліміту, інших істотних умов кредитування, зокрема, розміру та порядку нарахування неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, порядок нарахування заборгованості у випадку прострочення кредиту, анкета-заява не має. Натомість є посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг (виконання робіт), Тарифи банку, з якими ознайомився відповідач шляхом підписання заяви-анкети.

Проте ані сама заява-анкета, ані інші матеріали справи, не містять доказів того, які саме Умови, Правила і Тарифи банку розумів відповідач, ознайомився та погодився із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойку (пеня), у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Відповідно до норми ч.1 ст.654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Критерієм виділення з усіх цивільно-правових договорів договору приєднання є не природа зобов`язань, що виникли, як це має місце при диференціації договірних зобов`язань і не характер діяльності однієї із сторін (публічний договір), а спосіб укладення договору, а саме шляхом приєднання однієї зі сторін до умов договору, які визначені другою стороною в формулярах або інших стандартних формах, які мають конкретизований, сталий зміст, тобто не змінюються протягом тривалого часу, мають певну формалізацію.

Застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч.ч.1-2 ст.634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є неможливим, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком анкета-заява № б/н від 05.11.2010 року, копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час судового розгляду справи судом були встановлені розбіжності щодо дійсних відомостей про серію та номер паспорта громадянина України ОСОБА_3 , які відображені в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 26.04.2011 року, та які містяться в матеріалах справи.

Крім того, в анкеті-заяві не вказані відомості щодо волевиявлення відповідача на оформлення на її ім`я будь-якої з платіжних карток банку зі встановленим кредитним лімітом, та не вказані умови договору щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, щодо пені чи комісії. Натомість у довідці, на яку посилається позивач, вказано про надані відповідачу кредитні картки, термін їх дії, а саме: 16.03.2011 року картка НОМЕР_4 , терміном дії 04/15, 01.07.2014 року картка НОМЕР_5 , терміном дії 04/18, 23.08.2017 року картка НОМЕР_6 , терміном дії 05/21.

У судовому засіданні відповідач підтвердила те, що вона користувалась кредитними коштами позивача та укладала з позивачем кредитний договір, про що надає суду довідки та виписки по рахунку. Проте за відомостями з довідки та виписки, вона має заборгованість по іншій угоді, а саме угоді № SAMDNWFC6 від 01.07.2014 року, а не за тією угодою, за якою позивач заявив свої позовні вимоги, тобто за анкетою-заявою від 26.04.2011 року, де вказані не її особисті дані про паспорт громадянина України.

При цьому суд бере до уваги те, що за відомостями з довідки, датою відкриття першої кредитної картки ОСОБА_1 є 16.03.2011 року, терміном дії 04/15. Натомість позивач обґрунтовує свої позовні вимоги укладеним з відповідачем кредитним договором від 26.04.2011 року.

Суд враховує і те, що за відомостями з виписки, наданої позивачем, перша операція за карткою НОМЕР_4 була здійснена відповідачем 27.04.2011 року, з 01.07.2014 року у виписці відображені операції за карткою НОМЕР_5 , з 01.09.2017 року за карткою НОМЕР_6 , яка є останньою. Водночас за відомостями з довідки від 07.12.2021 року, відповідач має заборгованість станом на 11.05.2021 року за угодою № SAMDNWFC6 від 01.07.2014 року, картки: картка НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , а за випискою по витратам по картці/рахунку НОМЕР_5 і додатковим рахункам договору № SAMDNWFC6 від 01.07.2014 року з 27.04.2011 року по 07.12.2021 року відповідач має заборгованість за угодою № SAMDNWFC6 від 01.07.2014 року по картці НОМЕР_5 .

Позивач не надав суду будь-яких пояснень та належних, допустимих доказів на їх підтвердження щодо залежності однією угоди від іншої або про їх тотожність чи відмінність, жодним чином не спростував твердження відповідача з цього приводу, незважаючи на визначений ЦПК України принцип змагальності учасників цивільного процесу.

Також, вирішуючи по суті спір між сторонами, суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів того, що 26.04.2011 року відповідач уклала з банком кредитний договір, з урахуванням саме тих Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, які долучені позивачем, та не довів суду, що з ними був ознайомлений відповідач та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Тобто позивачем не надано суду доказів того, що саме зі вказані документами на момент отримання відповідачем кредитних коштів він був ознайомлений та погодився з їх умовами, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах розмірах і порядку їх нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача не може вважатися належним доказом, оскільки не є результатом волевиявлення обох сторін договору, бо банк може вносити відповідні зміни до Умов та Правил споживчого кредитування, з якими відповідач не ознайомлювався (постанова Верховного Суду України від 11.03.2015 року, провадження № 6-16цс15), чого не спростовано і самим позивачем.

Таким чином, суд зазначає, що на спірні правовідносини не поширюються правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу укладення кредитного договору та до моменту звернення до суду з позовом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві б/н від 26.04.2011 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20).

Отже, доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не доведено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків та строку дії кредитного договору.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 квітня 2011 року, оскільки вони необґрунтовані та належними доказами не підтверджені.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В. Свистунова

М.М. Пищида