КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/9081/22 Головуючий у І інстанції Фролова І.В.
Провадження №22-ц/824/9600/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що у листопаді 2020 року прийняв рішення подарувати своїй малолітній доньці ОСОБА_3 нерухоме майно, але нотаріус відмовив у вчиненні правочину, оскільки позивач не надав на це дозволу органу опіки та піклування.

У зв`язку із неможливістю отримати зазначений дозвіл через дію жорстких карантинних обмежень, пов`язаних з поширенням COVID-19 відповідач умовила позивача оформити на неї право власності на зазначені три об`єкти нерухомого майна, шляхом вчинення договорів дарування, а згодом, після отримання дозволу органу опіки та піклування відповідачка зобов`язалась вчинити правочини та передати в дар доньці ОСОБА_3 зазначені три об`єкти нерухомого майна. На виконання зазначених домовленостей ОСОБА_2 вчинив три оспорювані правочини.

Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 грудня 2021 року №757, орган опіки та піклування надав дозвіл на прийняття донькою майна в дар, але відповідач відмовилась передати в дар доньці ОСОБА_3 2011 року народження зазначені три об`єкти нерухомого майна.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсними договори дарування від 24 листопада 2020 року та договір дарування від 07 грудня 2020 року .

Одночасно зі зверненням до суду з позовом, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що предмет позову у даній справі щодо визнання недійсними договорів дарування трьох об`єктів нерухомості, є взамопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду .

ОСОБА_2 просив суд першої інстанції вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборонити ОСОБА_1 та/або її представникам у будь-який спосіб відчужувати, передавати в заставу/іпотеку, надавати в користування третім особам без згоди ОСОБА_2 наступне майно, а саме: - Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 ; 35/100 частку нежилих приміщень першого поверху загальною площею 54,3 кв.м. (від нежилих приміщень площею 152,90 кв.м.), що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення в літері А, загальною площею 39,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 06 червня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане в заяві про забезпечення позову майно та забороною відчужувати, передавати в заставу/іпотеку, надавати його в користування третім особам.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить або унеможливить виконання можливого рішення суду.

Також зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не впевнився у тому, що аргументи позивача щодо неможливості проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 та проживання в квартирі його доньки від першого шлюбу відповідають дійсності та є будь-яким чином підтвердженими.

Також наголошує на тому, що аргументи зазначені в ухвалі суду є аргументами позовної заяви, з чого можливо зробити висновок, що судом першої інстанції фактично розглянуто позовна заява.

Крім того, не надано належних та допустимих доказів, що відповідачем дійсно укладався договір із ріелтором та який у її відсутність міг зайти в квартиру, де знаходяться, в тому числі, цінні речі відповідача та що вказані позивачем обставини перегляду квартири відповідають дійсності.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2

ОСОБА_2 вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Шейко В.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Кудряшов О.Ю. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Колегія суддів, заслухавши учасників справи, що з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може вчинити дії щодо відчуження зазначеного майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_2 , за захистом яких він звернувся до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

Позивач обґрунтовував свій позов тим, що він мав намір подарувати своє нерухоме майно малолітній донці ОСОБА_3 , але не змін цього зробити, оскільки із-за карантинних обмежень не зміг отримати дозволу органу опіки та піклування.

Відповідач умовила позивача оформити на неї право власності на зазначені три об`єкти нерухомого майна, шляхом вчинення договорів дарування, а згодом, після отримання дозволу органу опіки та піклування відповідачка зобов`язалась вчинити правочини та передати в дар доньці ОСОБА_3 зазначені три об`єкти нерухомого майна. На виконання зазначених домовленостей ОСОБА_2 вчинив зазначені три оспорювані правочини.

Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 грудня 2021 року №757, орган опіки та піклування надав дозвіл на прийняття донькою майна в дар, але відповідач відмовилась

Таким чином, із наданих позивачем доказів вбачається, що між сторонами реально виник спір щодо визнання договорів дарування недійсними. Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано погодився із доводами позивача про те, що відповідачка, як власник майна, до вирішення справи по суті може відчужити його, отже у випадку задоволення позову, сторони не зможуть повернутись в попередній стан.

Отже судом першої інстанції було правильно враховано всі ризики відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 . Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача, натомість права відповідача обмежуються лише тимчасово. А отже застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову у вигляді арешту і заборони розпоряджатись майном щодо якого виник спір, відповідає і принципу співмірності, і є таким, що забезпечує досягнення мети, задля якої ставилось питання про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що оголошення з приводу продажу квартири є надуманою та фіктивною підставою, ці дії не були нею вчинені, і з приводу чого вона звернулась до адміністратору сайту для спростування цієї інформації, вказаних висновків не спростовують. Ці обставини не вказують на особу, яка вчинила ці дії, і в такому разі заходи забезпечення позову в рівній мірі захищають інтереси як позивача, так і відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірного заходу забезпечення позову, як то обмеження відповідачки у користуванні спірним нерухомим майном, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Суд не забороняв відповідачці користуватись спірним майном, а тимчасово обмежив її лише у розпорядженні цим майном, а саме заборонив продаж, передачу в іпотеку та третім особам у користування. Такі заходи нададуть можливість зберегти цілісність і цінність майна до ухвалення судом рішення за цим позовом і уникнути можливих судових спорів у майбутньому з приводу користування цим майном третіми особами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.149, 150, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: