Дата документу 14.12.2022Справа № 645/551/22
Провадження № 2/554/3088/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Кононенко А.С.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

представник відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину, в якому просить припинити з 03.02.2022 року стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо збільшення розміру аліментів з 800 гривень до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів в розмірі 800 гривень за рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.02.2015 року на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.12.2018 року по справі №641/7048/18, виконавчого листа №641/7048/18 ввід 24.04.2019 року; стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 04.03.2006 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.11.2014 року рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.02.2015 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 800 гривень. 20.12.2018 року рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова збільшений розмір аліментів з 800 гривень до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів в розмірі 800 гривень за рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.02.2015 року.

На підставі виконавчого листа від 24.04.2019 року за рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.12.2018 року відкрито виконавче провадження. Аліменти позивачем на користь відповідача сплачуються регулярно. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників від 01.02.2022 року.

В січні 2022 року неповнолітній син ОСОБА_5 , за згодою відповідача, переїхав на постійне місце проживання до позивача, проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Так, з 15.01.2022 року неповнолітній син постійно проживає з позивачем, що підтверджується актом про фактичне проживання дитини разом з батьком за місцем реєстрації. Син поміняв школу та навчається у 6-Б класі №113 ( АДРЕСА_1 ) за місцем проживання батька.

На теперішній час позивач утримує неповнолітнього сина і на підставі відкритого виконавчого провадження сплачує відповідачу на утримання дитини аліменти, який фактично не проживає з відповідачем. У зв`язку з тим, що неповнолітня дитина ОСОБА_5 фактично проживає із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на його утриманні, а мати ОСОБА_3 проживає окремо від неповнолітньої дитини, то підстави для подальшого стягнення аліментів з позивача на користь відповідача відсутні.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.02.2022 року заяву сторони позивача про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.02.2022 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного повного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 08.07.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що станом на 01.10.2020 року заборгованість по аліментах складає 16180,75 гривень. 21.10.2020 року державним виконавцем було скасовано заходи примусового виконання рішення суду, в зв`язку зі сплатою заборгованості. Однак, після скасування вказаних заходів, знову почала утворюватися заборгованість. Лише після численних звернень до виконавця та вжиття заходів примусового виконання рішення суду, позивач сплачував аліменти. Окрім того, станом на 01.02.2022 року заборгованість вже існувала.

Після розлучення спільна дитина постійно проживала з матір`ю. Вихованням, духовним, фізичним розвитком, навчанням займалася виключно відповідач. Батько жодної участі в утриманні та вихованні сина не брав. У матері з сином склалися досить міцні, дружні та емоційні стосунки.

Невірним є твердження позивача, що син постійно проживає з ним. ОСОБА_5 декілька разів на тиждень приходить до матері та залишається у неї. На даний час мати повністю опікується дитиною, купує речі, слідкує за здоров`ям сина. Будь-яких доказів того, що місце проживання дитини сторін визначено з відповідачем суду не надано, як і не надано доказів того, що рішення про проживання дитини з батьком було прийнято за добровільною згодою відповідачки. Додана позивачем довідка не містить відомостей з якого часу дитина проживає за адресою позивача, і чи є це тимчасовим місцем проживання дитини чи постійним. В акті від 31.01.2022 року не зазначено повне ім`я, по-батькові так званих свідків спільного проживання, як і не зазначено особу, її повне ім`я, по-батькові, посаду та місце роботи особи, яка склала цей акт. При цьому, позивач не просить викликати та допитати цих свідків, тому вказаний доказ є недопустимим.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що на даний час змінилося місце проживання дитини, і те, що вона повністю перебуває на утриманні позивача, у зв`язку з чим підстав для припинення стягнення аліментів з позивача немає. Оскільки, вимоги стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з відповідачки є похідними від вимог про припинення стягнення аліментів з позивача на утримання малолітньої дитини, відповідач наполягає на відсутності підстав для стягнення аліментів з відповідачки.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позов задовольнити повністю. Зазначив, що заяву про зміну школи для дитини писала мати; школа знаходиться в районі їх із сином житла. Син постійно проживає разом з ним та приходить в гості до матері приблизно 1 раз на 2 тижні.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив позов задовольнити. Зазначив, що неповнолітній син сторін з січня 2022 року проживає з батьком та зареєстрований у його житлі. Син 5 років жив у матері, а потім попросився до батька, відповідач сказала, що це право дитини.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що дитину перевели до школи, що знаходиться на однаковій відстані від них обох. В січні 2022 року син пішов до школи і не повернувся, по телефону сказав, що він у батька. Син не повернувся додому, вивезли всі його речі. Сина вона не забирала, щоб не травмувати. Вважає, що батько дає йому більше свободи, пообіцяв комп`ютер, тому син живе з батьком; основні речі у тата.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що є заборгованість по аліментах, дитина живе і з батьком і з матір`ю. Наданий позивачем акт є неналежним доказом. Син приходить до матері, залишається з ночівлею, мати водить його по лікарях. Більше часу живе у батька, бо відповідач доглядає за своєю матір`ю і дитині не дуже комфортно знаходитись у неї.

Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.03.2006 року між сторонами був укладений шлюб (а.с.13 витяг).

Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04.02.2015 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 800 гривень.

На підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.12.2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Молочко І.Г. від 30.05.2019 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №641/7048/18, виданим 24.04.2019 року (а.с.9).

Згідно довідки від 26.01.2022 року (а.с.10), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідносин, а також їх анулювання.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч.4 ст.273 СК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Як було встановлено в ході судового розгляду та фактично не спростовано стороною відповідача, з січня 2022 року неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Вищенаведене, зокрема, підтверджується довідкою від 27.01.2022 року (а.с.14) про те, що ОСОБА_5 дійсно навчається у 6-Б класі Харківської загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступенів №113 Харківської міської ради Харківської області (61007 м.Харків, просп.Архітектора Альошина,9).

Вихованням та утриманням дитини займається ОСОБА_1 , мати неповнолітнього ОСОБА_5 проживає окремо.

Таким чином, припинення стягнення аліментів на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини.

При цьому, вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів, суд виходить із того, що в січні 2022 року настала певна обставина, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цієї обставини впливає на припинення ОСОБА_1 сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено та не спростовано відповідачем, що неповнолітня дитина ОСОБА_5 з січня 2022 року проживає з батьком та перебуває на його утриманні.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини.

При цьому, посилання сторони відповідача на проживання дитини як з батьком так і матір`ю суд до уваги не приймає, оскільки такі є безпідставними та доказово не підтверджені.

Щодо доводів сторони відповідача про недопустимість припинення зобов`язання позивача по утриманню дитини, яке ним належним чином не виконується, то суд зазначає, що предметом позову у цій справі є припинення надалі стягнення з позивача аліментів на користь матері в зв`язку з відсутністю у відповідача права на отримання аліментів, оскільки дитина тривалий час проживає з батьком та ним утримується, а не звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла до цього.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно дост.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачем та фактично знаходиться на його утриманні. Відповідач не приймає участь у витратах на утримання сина. Беручи до уваги докази надані позивачем, встановлені судом фактичні обставини, суд вважає обґрунтованою та доведеною вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 141,142,157,160,161,180-183 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дитину - задовольнити.

Припинити стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.12.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Харкова,адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Харкова,адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 992,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Харкова,адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Після вступу рішення суду по даній справі в силу, виконавчий лист про стягнення аліментів №641/7048/18, виданий Фрунзенським районним судом м.Харкова 24.04.2019 року - відізвати.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Харкова,адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 19.12.2022 року.

Суддя: А.М.Чуванова